1082 NILS SYLVÉN. 
ferna hade redan nu börjat avtaga i märgen, dock ej ännu märkbart i 
barken. I augusti voro endast få hyfer kvar i märgen, dock i barken 
många fler än i märgen. En undersökning av knäckesjuka tallskott i 
april månad året efter svampangreppet gav intet mycel i märgen, i bar- 
ken träffades dock några levande hyfer. 
Det är ju ett ganska snabbt avdöende av svampmycelet, dessa KERNS 
undersökningar framvisa. Förekomsten av några få levande hyfer i bar- 
ken i ett knäckesjukssår våren efter angreppsåret torde väl ej utan vidare 
få anses bevisande för knäckesjukssvampens perennerande i tallskottet, 
detta helst som saprofytiska svampar tidigt pläga infinna sig i knäcke- 
sjukssåren och en förväxling med dylika väl näppeligen är utesluten. KERN 
drager emellertid själv av sitt aprilfynd den slutsatsen, att mycelet perennerar. 
» Vidare forskningar», heter det, »måste nu följa det perennerande my- 
celet på dess väg från de ettåriga grenarna in i de unga aårsskotten.» 
Då redan förut, 1882, förmodanden i samma riktning-uttalats av HARTIG 
i dennes »Lehrbuch der Baumkrankheiten>, sid. 74, är det ej heller 
uteslutet, att KERN vid dragandet av sina slutsatser påverkats härav. 
Det heter nämligen hos HARTIG, »att den omständigheten, att en tall, 
som en gång angripits av svampen, årtionden igenom arligen synes lida 
av sjukdomen, berättigar till det antagandet, att svampmycelet perennerar 
i skotten». Uppgiften om mycelets perennerande i tallskotten gå igen 
allestädes i de mykologiska handböckerna.' Den ende, som något re- 
serverar sig gent emot den gängse uppfattningen, är KLEBAENS CIESitt 
stora sammanfattande arbete, »Die wirtswechselnden Rostpilze», Berlin 
1904, sid. 405, refererar han HARTIGS och KERNS uttalanden med det 
tillägget: »Svampens återuppträdande skulle väl dock kunna förklaras 
genom en årligen upprepad infektion från aspen. Undersökningar häröver 
föreligga icke». 
Då man vet huru fort sjukdomen från det första året till det andra 
från en ringa början kan spridas över en tallkultur, och man i detta 
fallet måste räkna med massinfektion från aspens sida, möter ju intet 
som helst hinder för antagandet av endast och allenast en årligen upp- 
repad infektion från aspen. De å tallskotten strängt lokaliserade, tidigt 
förhartsade knäckesjukssåren tala ju också bestämt emot en spridning inom 
t Jmf. KARL VON TUBEUF, Pflanzenkrankheiten durch kryptogamen Parasiten verursacht, 
Berlin 1895, sid. 378; E. ROSTRUP, Plantepatologi. Kobenhavn 1902, sid. 295. Ett mera 
bestämt uttalande möter härvid hos ROSTRUP, där det heter: »Myceliet kan ogsaa overvintre i 
den tilbageblevne Del af Grenen og n&este Foraar trenge ud i de nye Skud som udvikles 
af Skedeknopperne, hvorved Treet faar et forkroblet Udseende». Möjligt är, att redan HAR- 
TIG avsett en dvlik infektion av de av kortskottsknopparna våren efter svampangreppet ut- 
vecklade långskotten, då han (anf. arb. sid. 74) om dessa säger, att de »allerdings in der 
Folge wiederum erkranken». 
