I 108 NILS SYLVÉN. 
pits vid relativt tidig ålder — sannolikt liksom Vellervattnet-beständets 
svårast under 3—4:de året — träffades stamfelen så långt ned, att deras 
ekonomiska betydelse måste anses ringa.” 
Ännu ett tredje av knäckesjuka hemsökt kulturbestånd av tall i norra 
Västergötland blev sistlidne sommar föremål för min undersökning, en 
5-årig tallkultur å Lyrestads kyrkoherdeboställes skog c:a 1,s mil NO. om 
Mariestad. Kring en mindre aspfläck — asprotskott — mitt ute på 
1912 års kulturtrakt befunnos här tallplantorna i ganska stor utsträck- 
ning angripna av knäckesjuka. Blott enstaka sidoskott syntes dock vid 
tiden för mitt besök på platsen — d. 22 juli 1916 — så svårt skadade, 
att de dött i toppen (jmf. fig. 20). I allmänhet syntes plantorna ha nått 
den utvecklingsstyrka, att de ej kunde förmodas erhålla varaktigt men 
av svampangreppet. 
Svampens spridningsbiologi. 
Redan innan svampens länge anade värdväxling blivit experimentellt 
bevisad, hade det, som ovan nämnts, framhållits som en möjlighet, att 
en å asp i de sjuka tallbestånden ofta rikligt förekommande Melampsora- 
art kunde stå i nödvändigt utvecklingssamband med den a tallen upp- 
trädande Ceoma-formen.” Aspen angives sålunda redan tidigt som den 
förmodade smitthärden för tallens knäckesjuka. Sedan sambandet mellan 
artens olika utvecklingsstadier å tall och asp blivit fastslaget, framhålles 
i varje redogörelse för svampens angrepp pa tallen, att asp förekommit 
i tallens mer eller mindre omedelbara närhet. Bestämda uppgifter rörande 
svampens spridningsbiologi meddelas dock mera sällan. 
Intressanta uttalanden, belysande sjukdomens spridningsmöjligheter, 
möta framfön allt hos ROSTRUP. Redan 1883 omnämner han från en 
bergtallskultur i Jylland, hurusom plantor med knäckesjuka växte på det 
enda ställe i kulturen, där asp fanns, och vidare, att angrepp av knäcke- 
sjuka ägde rum »paa saadane Lokaliteter, der vare fulde af Rodskud af 
Populus tremula». Alla de iakttagelser, som kommit till ROSTRUPS känne- 
dom, såväl hans egna som andras, synas tyda på spridning på relativt 
obetydliga avstånd av de på de avfallna aspbladen efter övervintringen 
utvecklade basidiesporerna.” 
I En närmare undersökning av beståndet medhanns ej, da jag upptäckte detsamma vid 
genvägen till järnvägsstationen på min väg dit i och för avresan. 
>? R. HaArRTIG, Wichtige Krankheiten der Waldbäume. Berlin 1874, sid. 91; E..ROSTRUP i 
Tidskr. f. Skovbrug. Bd. 6. 1883, sid. 219—220; EDUARD KERN, Uber Ceoma pinitorguum 
A. BR. Bull. d. 1. Soc. Imp. d. Natural. d. Mosc., 1883.” Sec. Part. Moscou 1884, Sid. 
250—2060. 
Je CE: ROSTRUP; Plantepatologi. Kobenhavn 1902, sid. 296. 
