UNDERSÖKNINGAR ÖVER GRAN- OCH TALLKOTTARNAS SKADEINSEKTER. I 165 
Särskilt betydelsefull är den noggranna överensstämmelsen i fråga 
om antennledernas antal hos båda könen, hos hanen 2 + 16—17 och hos 
honan 2 + 15—16; det växlande antalet beror, vad den svenska formen 
beträffar, på att de båda sista lederna ej sällan äro hopsmälta med var- 
andra. Att WINNERTZ uppger 2+17 leder för hanen, förklaras av att han 
blott haft ett litet material till sitt förfogande; detta antal är också det 
vanligaste. 
Det förefaller därför, i betraktande av den stora överenstämmelsen i 
övrigt, som om uppgiften om tvärribban hos WINNERTZ skulle bero på 
något misstag. 
Den bekante specialisten på gallmyggor, prof. J. KIEFFER, Bitsch, 
Tyskland, till vilken material sändes i och för kontrollering av min be- 
stämning, har också förklarat densamma riktig. 
Beskrivning av imago. 
Mått: I längd 1,,4s mm; abdomens längd 0,,8 mm; antennernas längd 
I,.2 mm; vingarnas längd 1,,6 mm, deras bredd 0,;8 mm. 
Q längd (exkl. äggläggningsröret) 2,,3 mm; abdomens längd 1,27 mm; 
äggläggningsröret 1,60 mm; antennernas längd 0,63;8 mm; vingarnas längd 
1,70 mm, deras bredd 0,69 mm. 
Huvudet och torax äro svartbruna med grå anstrykning till följd av 
hårbeklädnaden. Antennerna mörka. Abdomen är röd, på översidan 
mörkt rödbrun och klädd med vita hårfjäll; intersegmentalbanden och 
pleur& ljusröda. 
Äggläggningsröret är vid basen mörkare, den övriga delen är ljus, med 
undantag av själva spetsen, som är något mörkare. Vingarna violett- 
skimrande. Svängkolvarna vita, med ljusröda skaft. 
Lårens och skenbenens undersida ljusare, tarserna, särskilt framtar- 
serna, mörka. 
Huvudets framsida upptages till största delen av de svarta ögonen, 
som äro sammanväxta upptill och bilda en hästskoformig yta. 
Hanens antenner (fig. 15 e) äro 18—19-ledade; lederna äro jämnsmala, 
omkring 7/, längre än sin diameter (3: 3,5) samt förenade genom runda 
skaft av ledernas egen längd, som utgöras av ledernas förlängda fram- 
del; lederna avtaga i längd och bredd mot antennernas spets, och de 
sista lederna äro mera ovala. På framsidan av varje led (fig. 13 c) i den 
distala hälften sitter en grupp långa, borstformiga hår (verticilli se- 
zosi KIEFFER) ordnade runt omkring leden i ett brett bälte, vilket fram- 
till består av 3—4 rader, på baksidan blott av en rad. Dessa hår äro 
böjda i en båge framåt vid basen samt förtjockade på den ventrala 
sidan, nära fästepunkten; de äro lika långa som två leder inklusive 
