1166 IVAR TRÄGÅRDH. 
dessas skaft och sitta insänkta i djupa porer, vilka upptill omgivas av 
en halvklotformig förtjockning, vilkens yta är radiärt fårad; vid ledernas 
bas och spets finnas kortare hår, ordnade i 1—2 ringar. På varje led 
finnes dessutom ett av dessa egendomliga hår, vilka likt ett snöre linda 
sig runt om leden (werticilli arcuati KIEFFER) ; det består av två ringar, 
av vilka den bakre omsluter leden mellan den bakre hårkransen och borst- 
håren, den främre går i ledens framkant; båda håren, som äro glasklara, 
och under vilka man på regelbundna avstånd ser porer, sammanbindas på: 
den ena sidan av ett längsgående hår. 
Honans antenner (fig. 15 a) äro av en helt annan byggnad än 
hanens; ledernas antal växlar mellan 17 och 18, vilket beror därpå, att 
de två sista lederna äro mer eller mindre sammanvuxna (fig. 15 b). 
Lederna äro jämnsmala, omkring två gånger så långa som sin diameter, 
avtaga gradvis i storlek mot spetsen och äro ej skilda åt genom några 
Fig. 16. Granfrögallmyggan (Perrrisia strobi WINN:) a, meso- och metatorax, från översidan; 
b, vinge. 
a, meso- and metathorax, dorsal aspect; 2, wing. 
djupa insnörningar; lederna äro försedda med två slags hår av samma 
typ som hos hanen, men svagare utvecklade. Gördelhåren (fig. 15 d) bilda 
två ringar, vilka äro förbundna med varandra på sidorna genom ett par 
längsgående hår. 
Palperaaslederstorhallatsig som 32: 37:38 525 
Torax (fig. 16 a) är något längre än den är bred; protorax mycket 
smal, ej synlig från översidan, mesotorax omvänt hjärtformig i omkrets, 
men tvärt avskuren baktill; den har ett par intryckta, bågböjda, bakåt 
! Då gallmyggorna ännu ej — frånsett äldre, faunistiska arbeten — blivit föremål för 
bearbetning hos oss, saknas, så vitt jag vet, svenska termer för många strukturer; termen 
gördelhår föreslås därför för verticilli arcuati. 
