UNDERSÖKNINGAR ÖVER GRAN- OCH TALLKOTTARNAS SKADEINSEKTER. I 1öeE 
som tilltaga i höjd bakåt, där de äro tvärt avskurna. På översidan 
(fig. 20b) är den starkt förstorade basalleden av antennerna framtill 
försedd med ett par tvärställda, valklika förtjockningar, baktill med en 
trubbig tand. 
Toracalpapillerna (fig. 20 d) sitta på en upphöjd tvärås och bära ett 
par hår. 
a 
Fig. 20. Granfrögallmyggan (Perrisia strobi WINN.) a, puppan, från buksidan; 5, antennslidor- 
nas bas, med hjässutskotten, från ryggsidan; c, desamma från buksidan; d, toracalpapiller; 
e, toracalstigma. 
a, pupa, ventral aspect; ö, base of the antennal cases with the cervical processes, dorsal aspect: cec, same, 
ventral aspect: d, thoracic papille; e, thoracic stigma. 
Toracalstigmata äro utbildade som långa, sakta mot spetsen avsmal- 
nande och svagt böjda horn (fig. 20 e), vilka på den ventrala sidan genom- 
dragas av en traké, vilken ser ut att genom en tät rad av hål stå i för- 
bindelse med luften. 
Förpuppningen. 
Som av historiken framgick, har den omständigheten, att man å den 
ena sidan påträffade larver i kokonger inuti kottefjällen, å den andra sidan 
fann larver i fröna, vilka ej kunde bringas till förvandling, lett till det 
antagandet, att man hade att göra med två arter gallmyggor. 
En närmare undersökning har emellertid visat, att så ej är fallet. De 
irfrona, levande larverna ga moch foörtörpuppningen invuikotte- 
fjällen, där de förfärdiga de så karakteristiska kokongerna, 
som väckt flera forskares uppmärksamhet. 
Vad det förhållandet beträffar, att LAMPA ännu på hösten fann lar- 
verna oförändrade i fröna, och att man i Tyskland ej heller lyckats 
