UNDERSÖKNINGAR ÖVER GRAN- OCH TALLKOTTARNAS SKADEINSEKTER. 1183 
Av den i fig. 29 avbildade kurvan framgår, att i 25 20 av lokalerna 
växlade anereppet fran II till 20:76, I 13 6 avi dem vat detifran 21 
Hilso, 1 10/6 mellan 31. och 40, i 14 mellan 41 och 50:0chi 576 över 50. 
För att kunna bedöma värdet av dessa siffror är det naturligtvis nöd- 
vändigt att känna både värddjurets och parasitens förökningssiffra, d. v. s. 
antalet ägg som lägges av dem. Därom veta vi emellertid intet, ty 
även om kopulation nog förekommer i de glasrör, vari insekterna fram- 
komma efter kläckningen, och ägg utvecklas i moderdjurets kropp, vilka 
man skulle kunna räkna, så sker detta under allt för abnorma förhållan- 
den, för att dessa siffor skulle vara pålitliga. 
Det bör emellertid i detta sammanhang framhållas, att honorna hos 
Platygaster äro talrikare än hanarna — omkring dubbelt så många -— 
medan hos gallmyggan båda könen äro ungefär lika talrika. Detta gör, 
att man ej behöver räkna med lika stor förökningssiffra hos Platygaster 
som hos gallmyggan, för att den förra mycket snart skall kunna stoppa 
en härjning. 
I Hunnebergs och Aspelands revir se vi, huru sista akten i parasitens 
kamp mot skadeinsekten utspelas, i det att i dessa ej mindre än 94,80 
och 735,9 26 av gallmyggorna dukat under för densamma. 
Granfröstekeln, Torymus azureus BHN. 
Ehuru man länge hade kläckt små parasitsteklar, tillhörande familjen 
Chalcidide&e, ur grankottar, var det ingen, som misstänkt, att ej alla dessa 
voro parasiter på andra i kottarna levande insekter. Man var så van 
att betrakta alla Chalcidider som zoofager, att man ej kunde tänka 
sig möjligheten av, att bland dem funnes fytofager; och när WACHTL 1884 
(I, s. 214) första gången framställde den åsikten, att ett par ur nypon 
kläckta Megastigmus-arter voro fröätare, bekämpades denna uppfattning 
av ingen mindre än HOWARD. 
År 1893 lyckades WACHTL (II, s. 24—28, pl. 1) emellertid att bevisa, 
att larven av Megastigmus spermotrophus levde i fröna av Pseudotsuga 
Douglasii, och under de följande åren lyckades man för flera andra 
Chalcidid-arter fastställa, att de äro fröätare, så att CROSLEY 1909 (s. 368 
— 369) upptager ej mindre än 15 arter med detta levnadssätt, varav över 
hälften tillhöra släktet Megastigmus. 
I ett nyligen utkommet arbete av SEITNER, (II, s. 322—324) upptagas 
12 Megastigmus-arter, av vilka en nybeskriven art, MM. åbietis SEITNER, 
lever i granfrön, en annan, M. picee SEITNER, i silvergranfrön, medan 
fyra arter uppgivas vara zoofaga. 
Om vi till dessa lägga den av RATZEBURG ur grankottar kläckta 
