1214 GUNNAR SCHOTTE. 
man dock borde varit tacksam att gratis erhålla naturlig återväxt av asp. 
Marken består av ett mullager på zo—11 cm ovan sandblandad lera. 
Trädbeståndet utgjordes av asp och något björk med enstaka granar och 
tallar. Då flertalet aspar voro innanruttna, kunde ej åldern fullt exakt be- 
stämmas, men har upptagits till 85 år. 
Buskskiktet bestod av aspsly s.-r. samt hallon e. Risen förekommo blott 
enstaka: lingon, blåbär och ÅLvcopodium selago. 
Gräsen .och örterna voro tunnsådda, och följande arter antecknades så- 
som enstaka: Anemone nemorosa och hepatica, Calamagrostis arundinacea, Carex 
digitata och Fragaria vesca, Hypericum quadrangulum, Lathrea squamaria på asp- 
rötter (!), Viola riviniana och Luzula pilosa, Oxalis acetosella, Polystichum spinu- 
losum, Pyrola secunda. 
Bland mossorna förekommo Hylocomium triquetrum s, H. parietinum e samt 
Polytrichum commune e. Den uppskattade ytans areal var o,2125 hektar. — 
Ytan var jämn med syrlig fuktighetsgrad och öppet läge cirka 50 m över 
havet. 
Detta aspmaterial är ännu för ringa, för att man därav skall kunna 
uppställa en beståndsöversikt och ännu mindre en produktionstabell, då 
tidigare gallringar ej äro kända. ” 
Lägger man emellertid upp de 7 beståndens höjder grafiskt, är det 
tydligt, att de gruppera sig i två skilda boniteter, som vi tillsvidare kunna 
kalla aspbonitet I och aspbonitet II. Till den förra höra ytorna 137, 
377, 378 och 422, till den senare ytorna 147 och 379, medan 370 ligger 
emellan dem båda, dock närmast bonitet II. 
Jämföra vi nu dessa boniteringar med andra svenska bonitetssamman- 
ställningar efter höjden, finna vi, att samtliga ytorna till aspbonitet I ha 
högre höjder än björken i SCHOTTES (9) björkbonitet I, medan aspboni- 
teten II ligger mellan björkbonitet I och II. En jämförelse med tallen 
ger ungefär liknande resultat. Samtliga ytorna till aspbonitet I och även 
376 ha högre höjd än tallen i MAASS' (7) växtlighetsgrad 1,., medan ytorna 
147 och 379 härvidlag motsvara MAASS' 0,9—0,8. Beträffande en jäm- 
förelse mellan lärken och aspen kan nämnas, att aspen i ytorna 377 och 
378 å Sätra har samma höjder som lärken i lärkbonitet I, medan ytorna 
376 å Sätra och 422 å Hörningsnäs ha samma höjd som lärkbonitet 
II, ytan 137 å Jönåker lika som lärkbonitet III, ytan i47 å Kloten som 
lärkbonitet IV samt ytan 379 å Sätra som lärkbonitet V (70). Man finner 
härav, att aspens höjdtillväxt avtager mycket hastigare än t. ex. lärkens. 
Efter markförhållandena att döma är det för övrigt tydligt, att de ytor, 
som förts till aspbonitet I, tillhöra vår bästa skogsmarkstyp, d. v. s. mot- 
svara JONSONS bonitet I (3). När vi vidare betrakta bilderna i denna 
uppsats, finna vi, att ytorna 378 och 377 vid Sätra tillhöra våra bästa 
asptyper, vilket också var fallet med ytan 137 å Jönåker. Ytan 422 är 
däremot ganska dålig asp, men dess höjd och markens beskaffenhet 
