STUDIER ÖVER DE NORRLÄNDSKA TALLHEDARNAS FÖRYNGRINGSVILLKOR. 1241 
mellan de olika humusformerna på en tallhed, må en kortare redogörelse 
lämnas för resultaten. 
Undersökningen har tillgått på så sätt att, sedan proven insamlats och ren- 
sats, en viss kvantitet (40 gr) avvägts och extraherats med rent, destil- 
lerat vatten under två dygn. Extraktionen utfördes i en stor, med en 
glasskiva täckt glasbägare, med en glasstav omrördes ofta provet under 
extraktionstiden. Efter två dygn avsifonerades en viss del av lösningen, 
varefter det avsifonerade indunstades. För att binda förekommande am- 
moniakföreningar tillsattes under avdunstningen svavelsyra. Genom kva- 
litativa prov hade jag förut övertygat mig om, att salpetersyra ej fanns 
i proven. Närlösningen indunstats till 10 kbem överfördes den i en KJEL- 
DAHL-kolv för kvävebestämning på vanligt sätt. En annan del av provet 
avvägdes och lades i en vanlig glasbägare samt fick sedan stå i ett trä- 
skåp i mitt arbetsrum under flera månader, varunder det omväxlande 
torkade och återigen fuktades med destillerat vatten. Under denna tid 
genomgå humusproven en kemisk sönderdelning eller förmultning, därpå 
extraherades de på förut omnämnt sätt, varefter det i vatten lösliga 
kvävet bestämdes. 
Tab. 4 innehåller en redogörelse för resultaten. Den visar, att den 
humus, som bildas i bestånden, innehåller ett i vatten lättare lösligt 
kväve än den humus, som förefinnes på de öppna, mera kala fälten. 
När proven under en längre tids förvaring i en glasbägare ytterligare 
förmultnat ökas vanligen kvävets löslighet och mest hos proven från be- 
stånden. Det kväve, som dessa prov innehålla, synes sålunda vara lättare 
mobiliserbart än kvävet i humusen på de öppna fälten. I tab. 3 inta 
proven insamlade under de mer ensamstående träden på de öppna 
tallhedspartierna en mera osäker mellanställning. 
Resultaten äro dock något växlande, ett prov från de öppna fälten 
å Ö. Jörnsmarken, nämligen det nyss omnämnda, mycket kväverika, visar 
sålunda en mycket hög procent lösligt kväve. Undantages detta även 
i andra avseenden avvikande prov, visar den humus, som bildas i bestån- 
den, under lågor etc. större löslighet av det förefintliga kvävet än de 
andra humusformerna på heden. Större och mera bestämda olikheter 
framträda emellertid i de försök, vilkas resultat återfinnas i tab. 6. 
Proven i dessa försök ha stått och förmultnat i glasbägare från slutet 
av nov. 1909 till början av mars 1911. De insamlades å försöksfältet å 
Fagerheden och togos dels i ett slutet bestånd invid Rokån (se närmare 
HESSELMAN 1910 sid. 44), dels under en fristående tall med riklig för- 
yngring och slutligen på ett öppet fält med små, svagt växtliga tall- 
plantor. I detta fall bestämdes ej kvävets löslighet omedelbart efter in- 
samlandet, men efter den långa multningstiden av ett och ett kvarts år 
80. Meddel. från Statens Skogsförsöksanstalt. 
