STUDIER ÖVER DE NORRLÄNDSKA TALLHEDARNAS FÖRYNGRINGSVILLKOR. 1203 
där humuskvävet nitrifieras, såvida man ej får att göra med en så yppig 
och rik markvegetation, att den hindrar eller förkväver de unga träd- 
plantorna. Många sedan gammalt bekanta och använda skogsföryng- 
ringsåtgärder, såsom markberedning, bränning etc., torde just ha sin be- 
tydelse genom att gynna eller framkalla humuskvävets nitrifikation. I 
vissa skogar har redan en kalhuggning eller luckhuggning en sådan in- 
verkan på marken, i andra marker med mera svår råhumus framkallas 
härigenom endast en livligare ammoniakbildning. På hyggen i mossrika 
barrskogar försiggår därför en livligare kväveomsättning än i de slutna 
bestånden, och denna omständighet har efter allt att döma en mycket stor 
betydelse för de unga trädplantornas kraftiga utveckling. De öppna fälten 
på tallhedarna förhålla sig på ett alldeles motsatt sätt. Så långt man 
kan döma av de kemiska analyserna liksom också av de bakteriologiska 
(jordprovens ammoniakavspaltningsförmåga i en peptonlösning), är kväve- 
omsättningen på de öppna fälten i tallheden vida mindre än i bestån- 
den. De bakteriologiska undersökningarna antyda t. o. m., att nedbryt- 
ningen av de organiska kväveföreningarna försiggår mycket långsamt. De 
värden, som erhållas med hänsyn till jordprovens förmåga att sönder- 
dela en peptonlösning, äro nämligen mycket små (se tab. 10) och mindre 
än i något annat, av mig undersökt skogssamhälle. Kvävet frigöres lång- 
samt, och på grund härav växa tallplantorna trots tillräckligt ljustillträde 
ytterligt långsamt, de bliva svaga och ofta missbildade samt i stor ut- 
sträckning offer för angrepp av insekter (snytbaggar) och parasitsvampar 
(se LAGERBERG 1912). Trots den rikliga förekomsten av smärre tall- 
plantor (se HESSELMAN 1910, sid. 35) försiggår därför föryngringen yt- 
terligt långsamt. 
Under gamla, på heden kvarliggande tullar liksom också i närheten 
av de ensamstående granarna och tallarna har humustäcket en något gynn- 
sammare beskaffenhet. Nitrifikation förekommer dock ej och utvecklingen 
under plantornas första år går därför långsamt. Som en bidragande 
orsak härtill kommer konkurrensen från de tallar eller granar, i vars 
skydd de uppväxa. Under tullarna liksom också i närheten av de större 
träden skyddas de svaga plantorna för skaretryck och dylika kalamiteter, 
som kunna göra dem mottagliga för svamp- och insektsangrepp. Då de 
plantor, som ha grott på de öppna fälten, till övervägande del dödas 
av svampar och insekter, blir följden en anhopning av växande tall- 
plantor kring tullar och äldre träd. Plantorna under eller i närheten av 
de äldre träden äro dock ofta äldre än lika stora tallar på de öppna 
fälten. Detta är en följd av beskuggningen och konkurrensen från de 
äldre träden. Då de öppna fälten så ytterligt långsamt föryngras, komma 
dock tallplantorna under träden i åtnjutande av ett tillräckligt sidoljus. 
