STUDIER ÖVER DE NORRLÄNDSKA TALLHEDARNAS FÖRYNGRINGSVILLKOR. 1205 
I detta försiggår sönderdelningen av de organiska kväveför- 
eningarna ytterligt långsamt. Någon nitrifikation förekommer 
ej, humuskvävet är ej eller endast med svårighet nitrifierbart. 
Under gamla tullar, utmed multnande lågor och under fri- 
ställda träd med stora kronor har humustäcket en något gynn- 
sammare beskaffenhet. Humuskvävet nitrifieras dock ej under 
normala förhållanden, men är nitrifierbart. 
På de öppna fälten i tallheden ha tallplantorna goda utveck- 
lingsbetingelser med hänsyn till ljustillgången, men dåliga i 
avseende på kvävetillgången. 
Under gamla tullaf inarheten av och under fristaende aldre 
rad bhartallplantornanrnasoet battre betingelser 1 avseende pa 
kvävetillgången. Humuskvävet nitrifieras dock ej. 
På de öppna fälten gå de svaga tallplantorna i stor utsträck- 
ning under genom angrepp av insekter och parasitsvampar. 
Under tullarna och de äldre träden skyddas de för de kalami- 
teter, som sannolikt gynna insekters och parasitsvampars an- 
srepp- 
Par oerond! Hatav uppsta kring tullar, Jagor och tnder mi 
ställda träd små grupper av ungtallar. 
Under god ljustillgång och under tillgång på ett lätt upp- 
tagbart kväve utveckla sig tallplantorna väl på en tallhed: På 
en alldeles kal tallhed utveckla sig tallplantorna i en kultur 
bäst invid väl multnade lågor samt i närheten av' stubbarna. 
En omblandning av humustäcke och mineraljord kan nämligen 
på dessa platser framkalla salpeterbildning i marken. En till- 
försel av väl multnad, kväverik torv kan i hög grad befordra 
de små, svagt växtliga plantornas snabba utveckling. 
Kar. VII. Tallhedarnas behandling på grund av de vunna 
erfarenheterna. 
Svårigheterna med tallhedarnas föryngring ligger i att bereda plan- 
torna en lagom och lämplig kvävetillförsel samtidigt som man sörjer för 
en god och riklig ljustillgång. Bristen i det förra avseendet är, såvitt 
jag har kunnat tolka tallhedsproblemet, huvudorsaken till plantornas då- 
liga utveckling på de öppna partierna i tallhedarna. I detta avseende 
kan man spåra olika gradationer hos olika tallhedar, beroende på deras 
föregående behandling, jordmån etc. När man i ett någorlunda väl 
slutet tallhedsbestånd på en gång öppnar en ordentlig föryngringsyta, 
är efter allt att döma kvävetillgången vida bättre än på de sedan länge 
