1266 HENRIK HESSELMAN. 
öppna fälten. Under sådana förhållanden finns nämligen ett mera gynn- 
samt beskaffat humustäcke. Föryngringen kan då försiggå ganska lätt. 
Ett vackert exempel härpå erbjuder ett kalfält framför Långträsks kapell 
i södra Norrbotten. Trots att tallhedarna i trakten föryngra sig lång- 
samt, har dock här föryngringen gått ganska bra. 
När det gäller att i praktiken sörja för tallhedarnas föryngring, så 
synes. mig det viktigaste vara att tillvarataga vad som redan 
finns av ungplantor. I nästan alla tallhedar, även de nordligare t. ex. 
i Gellivaretrakten, finns det ofantligt gott om små, till utseendet alldeles 
oväxtliga plantor, vilka på grund av vidriga omständigheter till över- 
vägande antal dö, innan de komma till någon vidare utveckling. De 
ha emellertid en förvånansvärd livskraft. När förhållandena bliva gynn- 
samma, utveckla de sig till kraftiga, goda plantor. Det gäller därför att 
befordra deras utveckling. Till detta hör, att man sörjer för ett rikligt 
ljustillträde och en förökad kvävetillförsel. Det första är lätt att åstad- 
komma genom att upptaga ordentliga föryngringshyggen, det andra är ej 
svårare, men vida kostsammare. Ett nästan alltid tillgängligt medel är 
torvtillförsel. På Ö. Jörnsmarkens försöksfält se för närvarande de ung- 
tallar, som utvecklat sig från de undertryckta plantorna, mycket vackra 
och lovande ut. Ett mycket gott resultat finns sålunda på parcellen 
n:r 2. Där har varje såddgrop erhållit fem liter torv med en kvävehalt 
av 200 Saddrutotna vore, anordnade i ett förband! av rst sipeG 
hektar, sålunda 4,444 gropar. Detta blir för varje hektar omkring 22,5 
kbm torv. Kulturen är sålunda ganska dyrbar, det är ock möjligt, att 
man kan åtnöja sig med mindre kvantiteter. Försöksfältet å krpk. Ö. Jörns- 
marken var nämligen förlagt till ett gammalt kaltält med ytterst tunt 
humustäcke. Observationerna på detta försöksfält böra naturligtvis få 
fortgå för att vidare avvakta plantornas utveckling. 
Men även ett annat sätt finns för att öka de oväxtliga plantornas till- 
växt. En inblandning av humustäcket i den underliggande mineraljorden 
har ju i regel till följd, att kvävet överföres till salpetersyra. Tallhedar- 
nas humustäcke på de mera öppna fälten är i detta avseende mera 
ogynnsamt beskaffat, men intill stubbar, lågor, tullar är det nitrifierbart. 
I juli 1911 lät jag med potatishacka bearbeta en parcell av försöks- 
fältet å Fagerheden. Genom hackningen blandades, så gott sig göra 
lät, humustäcket med underliggande mineraljord. En del oväxtliga tall- 
plantor blevo rätt illa åtgångna vid denna behandling av marken, men 
det fanns kvar rikligt med plantor. Dessa visa nu en avgjord ökning i 
sin tillväxt, barren ha blivit längre, bredare och kraftigare än förut. Jag 
har låtit uppmäta tillväxten hos plantorna efter denna behandling av 
marken och jämfört den med tillväxten på ett alldeles orört, men för 
