15 
i Løbet af nogle ganske faa Minutter at være fuldstændig klar 
til at forlade Skibet med tilstrækkelig Proviant til at kunne 
haabe at naa Angmagsalik, hvis Omstændighederne maatte gjøre 
det nødvendigt. 
Den 21de om Morgenen stode vi ind i en stor Isbugt, hvis 
Nordside gik omtrent i misv. 0—V. Sydkanten laa i c. 3 Mil 
Afstand. Isen indenfor den vderste Kant, hvor de sidste 
Dages sydlige Vinde havde presset Skodserne sammen, var 
meget aaben ind efter mod Vest, ligesom der i samme Retning 
ogsaa stod endel taaget Luft, som tydede paa aabent Vand. 
Vi havde ikke strax Dampen oppe og maatte derfor for 
Sejl bore os gjennem den yderste Kant, hvilket paa Grund af 
Dønningen selvfølgelig ikke løb af uden nogle solide Knubs. 
Derefter dampede vi mellem spredt Is retvisende V. og VNV. 
efter. Mod N. og mod NV. laa Isen tilsyneladende tæt. Flagerne, 
paa den Strækning vi passerede, vare alle meget smudsige. 
Farven var gullig eller brunlig. Efter Kaptain Knud se ns 
Udsagn var det ikke almindeligt, at trætfe saa smudsig Is her, 
derimod skulde del ligne den Is, man om Foraaret finder ved 
Kysterne af det Hvide Hav og К arahavet, hvor Støv og 
Sand fra Land af Stormene pidskes ud over Isen. Enkelte 
Steder saaes store Samlinger af Ler eller Mudder men ingen 
Steder Sten. Isen var gjennemgaaende temmelig lav, 4—5 Fod 
over Vandet, enkelte Skodser naaede en Højde af c. 10 Fod. 
Efter at vi vare komne 6—7 Mil indenfor Iskanten, be¬ 
gyndte Isen at blive noget tættere og Flagerne noget sværere, 
men man kunde dog paa dem alle se, at de i længere 'lid 
havde ligget spredte, da de langs Kanterne vare meget ud¬ 
hulede og forvadskede. Om Aftenen fortøjede vi ved en sir: 
sammenskruet Ismasse. Vinden var nemlig nu frisket op og 
pakkede Isen mere og mere sammen, saa at det ikke blev an- 
seet for tilraadeligt at gaa længere ind i den tætte Is, før 
Vinden løjede. 
Naar man fortøjer i Isen, bør man, saavidt Forholdene 
