30 
tidligere end de lavere liggende Steder blive fri for det ned¬ 
sivende Smeltevand, begyndte Planterne at nærme sig mere til 
hverandre, og enkelte smaa bevoksede Pletter kunde endog sees 
paa Afstand paa Grund af deres grønbrune Farve; her stode 
temmelig tætte Klynger af Blomsterplanter som Potentil, Dryas, 
forskjellige Saxifrager, Oxyria, Papaver, Cassiope og flere, næsten 
alle i Blomstring og undertiden afflorerede. Vi saae Spor og 
Excrementer af Lemmingen, et Dyr som maa findes i Mængder 
her, efter Antallet af Hullerne paa Fjældskraaningerne at dømme. 
Skjøndt vi gravede i et Par af Hullerne, fandt vi imidlertid 
intet levende Dyr. 
Endnu havde vi ingen Moskusoxer seet, og da Sporene 
af dem heroppe paa de forholdsvis golde Fjældskraaninger 
bleve færre og færre, gik vi over en lille Dal med Elv til 
det før omtalte, lille Højdeparti, hvis grønne Farve tydede paa 
en rigere Vegetation og saaledes muligvis ogsaa paa en større 
Chance for at træffe Dyr. Efterhaanden, som vi fra Lersletten 
kom op paa Højden, blev Plantelivet ogsaa frodigere. Et Sted 
saaes Tilløb til et lille Pilekrat. Det var paa en Strækning med 
Ler, som ved Tørringen var revnet i Prismer. I hvert Prisme 
stod en Pileplante. Afstanden mellem dem var en halv til en 
hel Alen, og ingen af dem naaede to Tommer fra Jorden, medens 
de tykkeste Stammer vare som et almindeligt Penneskaft. Maatte 
man saaledes end være beskeden med sine Fordringer i Ret¬ 
ning af «Krat», saa var det dog altid behageligt for Øjet, at 
dvæle ved saa meget Grønt. Det var imidlertid blevet henad 
Aften, og vi vare IV2 til 2 Mil fra Kysten, og endnu havde 
vi ikke seet nogen Moskusoxe. Vi tænkte saa smaat paa at 
vende tilbage til Skibet igjen, da det endelig lykkedes os at faa 
Øje paa nogle Dyr, som græssede nede ved Elven. I Begyn¬ 
delsen troede vi rigtignok, at det var sorte Sten, saa firkantede 
og kluntede saae de ud selv i en god Kikkert, men da de lang¬ 
somt begyndte at bevæge sig, bleve vi endelig overbeviste om, 
