43 
og havde i Almindelighed en meget regelmæssig, firkantet Form, 
undertiden med flere Vandlinier. Vi maalte Højden af et af 
dem til 288 Fod. Denne Samling af Isfjælde, som syntes at 
staa paa Grund her, holdt paa noget gammel Fjordis, den 
eneste Fjordis, vi endnu havde mødt. 
Noget efter Middag vare vi ud for Cap Stevenson, og vi 
saae derfra en brat Fjældvæg, som, kun et enkelt Sted afbrudt 
af Dalstrøg, strakte sig c. 6 Mil i SV.-lig Retning. Her blev 
den afbrudt af en større Bræ med en kalvende Kant paa flere 
Kvml. Længde. Vore Forhaabninger om et gjennemgaaende 
Sund fik herved et alvorligt Stød, thi Bræen havde saa stor 
en Mægtighed, at den rimeligvis maatte staa i Forbindelse med 
Indlandsisen, og, hvis det var Tilfældet, var selvfølgelig enhver 
Tanke om nogen Adgang til Kysten ad denne Vej fuldstændig 
udelukket. Længere Vest paa saae vi imidlertid Fjordarme, som 
syntes at strække sig i det Uendelige ind i Landet. Det 
lykkedes os nu at finde en udmærket god Havn, i hvilken 
Skibet kunde ligge fuldstændig sikkert, medens vi med Damp¬ 
barkassen og Baade gjorde forskjellige Toure i Omegnen. Det 
var ogsaa paa høje Tid, at der blev undt Maskinen og navnlig 
Kjedlen lidt Ro, thi siden vi den 20. Juni kom til Iskanten, 
havde der ikke været slukket af. Som Følge heraf havde der 
dannet sig Masser af Kjedelsten, og det kneb med at holde 
Damp. Skibsbunden var ogsaa meget overgroet og trængte til 
Rensning. I den sidste Tid havde vi derfor sneglet os frem 
med en meget ringe Fart. Der var saaledes Arbejde nok at ud¬ 
føre ombord i Skibet, medens Baadexpeditionerne foretoges. Den 
Havn, vi havde udsøgt os, laa paa en forholdsvis lav 0 med 
temmelig indskaarne Kyster. Den havde et snevert Indløb af 
en passende Dybde, gjennem hvilket hverken Is, Isfjælde eller 
Sø kunde genere Skibet. Øst for os kunde vi igjen se vor 
gamle Fjende Taagen komme anstigende; men inden den naaede 
os, vare vi dog saa heldige at slippe ind i Havnen, og Kl. 9 
