50 
kysten af Grønland paa samme Bredde. Ganske vist naaede 
Krattene paa Vestkysten en større Højde over Jorden, thi de 
største her naaede os kun lidt over Knæene, men syntes mig 
at være kraftigere og tættere end paa Vestkysten. Krattenes 
Højde betinges her ganske sikkert af Tykkelsen af det Snelag, 
som om Vinteren beskytter dem dels mod den strængeste Kulde, 
dels mod Fohnstormenes fortørrende Indvirkning. 
Vi kom over store, golde Stensletter og issknrede Fjæld- 
knolde. Overalt laa Moræneaflejringer, mellem hvilke flere 
temmelig store Elve løb ud. Kl. 8 vare vi paa den Top, som 
vi havde udseet til vor Maalestation. Den egentlige, sneklædte 
Top laa endnu c. 800 Fod højere, men den laa saa langt til¬ 
bage, at man sandsynligvis derfra ikke kunde faa Overblik over 
Fjorden. Toppen, paa hvilken vi befandt os, var isskuret, og 
af Vegetation fandtes kun nogle faa Planter, lidt Græs og Mos. 
Derimod havde vi et udmaferket Overblik over de omliggende 
Fjorde. 
Fjældet laa mellem to Isfjorde, gjennem hvilke Indlandsisen 
skød ud med store Bræer. Den sydligste af disse to Fjorde, 
Vestfjord, strakte sig endnu c. 4 Mil ind, og her laa Bræens 
kalvende Kant. Denne Bræ maatte være meget produktiv, thi 
Fjorden var i hele sin Længde fyldt med Isfjælde og mindre 
Kalvis. Inde bag Bræen saae vi flere jNunatakker. 
Den nordlige Fjord var strængt taget ikke mere nogen 
Fjord, thi Bræen var her skudt saa langt frem, at dens kalvende 
Kant laa helt ude ved Pynten af det Land, paa hvilket vi be¬ 
fandt os. Denne Bræ havde ikke været meget virksom i det 
sidste Aarstid, thi der laa endnu fast Vinteris et Stykke foran 
Brækanten, og udenfor Vinterisen var der fuldstændig aabent 
Vand. 
Et stort Isfjæld laa indefrosset i Vinterisen og bekræftede 
den Hypothese om de store Isfjældes Dannelse, som jeg tid¬ 
ligere har opstillet angaaende Uperniviks Isbræ, nemlig at de 
store Isfjælde flyde lige ùd fra Brækanten paa den samme 
