61 
af Kløfter, i hvilke Bræer overalt glide ned. Ingen af disse naae 
dog Vandet. 
Øgruppen, som fik Navnet Bjørne øer, bestaaer af c. 10 
større og mindre meget indskaarne Øer. (Muligen er der nogle 
flere, da man ved Sejladsen forbi dem ikke altid bar let ved at 
afgjøre, hvorvidt man sejler forbi Sund eller Fjord.) De ligge 
omtrent paa en Linie i Retningen NO.—SV. og danne Fortsæt¬ 
telsen af Sydkysten af en Fjord, der lier skærer sig Vest efter 
og, som vi senere fik Erfaring for, staaer i Forbindelse med 
Farvandene inde ved Røde 0. Denne Fjord fik Navnet Øfjord. 
Øerne ere gjennemgaaende lave, c. 500—600 Fod ; men op over 
denne Højde, bæve sig nogle skarpe Kamme og Spidser af 
karakteristiske Former til c. 12 —1500 Fods Højde. De 
lave Øer have alle runde, moutonnerede Former, men paa 
Kammene kan man ikke se nogen Paavirkning af Isen. Bjerg¬ 
arten er imidlertid en meget forvittret Granit, saa at det ikke er 
noget Bevis paa, at Indlandsisen i sin Tid ikke skulde have 
naaet saa højt. 
Medens vi sejlede i de snevre Sunde mellem disse Øer, 
saae vi lidt før Middag en Bjørn, som laa og sov i Blaabær- 
lyngen paa en af de solbeskinnede Skrænter. Vi forstyrrede 
den i sin Middagsro og gjorde Jagt paa den, som endte med 
dens Død; det var en meget fed, gammel Han, der øjensynlig 
havde nydt Sommerglæderne ved et lille Ophold lier paa Landet, 
hvor den havde gjort sig rigtig tilgode med Blaabærrene. 
Efter at være komne ud gjennem Øerne, fulgte vi langs 
deres Nordkyst i NO.-lig Retning og stode over mod Syd Cap. 
Vi havde den samme Formiddagseet et Isfjæld kalve. Der hørtes 
etBrag, og da vi vendte os i Retning af Lyden, saae vi et stortStykke 
af et Isfjæld langsomt sænke sig i Vandet, medens en mægtig 
Sø væltede ud derfra og brød sig med en voldsom Brænding 
mod de omliggende Isstykker. En Baad, som havde været i 
Nærheden, havde været ilde faren, og skjøndt vi vare temmelig 
langt derfra, saa at Søen kun naaede os som en rund Dønning, 
