69 
N 
Den 11. gik vi fra Øerne hjemefter.. Vi stode over mod 
NO.-Pynten af Milne s Land og holdt ned mellem dette, og 
Øerne. Sundet var her saa godt som fuldstændig lukket af 
store, bratte Isfjælde, som laa klos op af hverandre. Vi fulgte 
først langs Fastlandskysten, men kunde ikke komme frem og 
maatte vende om for at gaa langs Kysten af den inderste af 
Bjørneøer. Her var en smal Rende, i hvilken vi kom frem. 
Strømmen malede stærkt i dette snevre Farvand mellem Is- 
tjældene. 
Efter Middag kom vi til Bregnepynt, hvor vi havde 
efterladt to Sække Kul. En Bjørn havde imidlertid i Mellem¬ 
tiden besøgt Stedet og væltet den ene af Sækkene ned i Vandet. 
Sækken havde den rimeligvis revet itu og slæbt med sig; 
Kullene kunde vi se paa Bunden af Vandet. Lidt længere 
henne paa Kysten saae vi en Bjørn med sin Unge spadsere 
oppe i Fjældet; vi prøvede at jage den, men den tog Flugten 
og forsvandt i det kløftede Terrain. Da Vejret var smukt, holdt 
vi gaaende hele Natten. .Det var i Begyndelsen temmelig mørkt, 
saa at man kun paa meget nært Hold kunde se Isstykkerne, 
men efter Midnat lyste Nordlysene godt op. Den 12. om 
Morgenen kom vi til Stationen. 
Her havde man imidlertid benyttet Tiden til at forberede 
sig paa Vinterlejet, ømbord i «Hekla» vare Sejlene slaaede fra, 
Bramstænger og Bramræer nedtagne og alt løbende Gods ud- 
skaaret og bragt ned om Læ. Der var opsat et Skot mellem 
Banjer og Folkelukaf og samlet en hel Del Lyng, som skulde 
bruges til at tætne og isolere med paa forskjellige Steder. Inde 
paa Stationen vare Husene omtrent færdige. Den sidste Haand 
blev lagt paa den indre Udstyrelse i de nærmest følgende Dage, 
og den 15. flyttede Expeditionen i Land og tog Huset i Be¬ 
siddelse. 
Vejret var i de Dage stormende', og der faldt megen Sne, 
saa at Landskabet fra nu af var fuldstændig i Vinterdragt. 
