87 
1 de første Dage af Marts begyndte der at vise sig mange 
Bjørne omkring Stationen, og i en Periode af 14 Dage blev der 
næsten hver Dag skudt eller ialtfald seet Bjørne. De syntes 
alle at komme ude fra Kysten og søgte ind i Fjordene. Det 
var kun Hanner og Hunner med Unger fra den foregaaende 
Sommer, men derimod ingen drægtige Hunner. 1 Begyndelsen 
havde de intet som helst i Maven, men senere hen fandt vi i 
Reglen Kløer og Levninger af Sælunger. 1 Marts begynde 
Fjordsælerne at føde deres Unger. Fødslen skeer i Alminde¬ 
lighed i en af de Snedriver , der dannes op ad de indefrosne 
Isfjælde. 1 saadanne Driver laver den drægtige Sæl en lille Hule, 
til hvilken der kun er Adgang fra neden gjennem et Hul i Isen. 
I denne Hule opholder den nyfødte Sæl sig, til den har skiftet 
Haar og kan gaa i Vandet. Det er sandsynligvis disse smaa 
Unger, som Bjørnen søger ind i Fjorden for at faae fat paa, thi 
ellers er der endnu Intet, der kan friste Bjørnene inde paa de 
tilfrosne Fjorde. Vi saae dem ogsaa altid snuse omkring ved 
Istjældene og fandt flere Gange Steder, hvor man kunde se, at 
Bjørnen havde gravet Sælunger ud af Hulen og fortæret dem. 
Den 27. Marts begyndte vi paa vor lsle Slædetour, hvis 
Maal var Undersøgelsen af de Fjordarme, der fra Bassinet ved 
Røde 0 gik videre Nord paa. 
Foruden den egentlige Expedition, der under min Ledelse 
bestod af Lieut. Vedel, Underkanoner Ancker, Petersen, Threms, 
Eriksen og Otto, medfulgte en Hjælpeexpedition, hestaaende af 
lste Styrmand og 5 Mand fra Skibet under Cand. Bay’s Ledelse; 
den skulde ledsage os til Røde 0. Det var endnu temmelig 
koldt, om Morgenen havde vi saaledes -f-37°, men Vejret var 
smukt og stille. Vejen gik langs den nordre Side af Føhn- 
fjord. Føret var i den yderste Del af Fjorden temmelig godt, 
idet Føhnstormene de fleste Steder havde gjort Sneen haard og 
fast, men vi maatte dog næsten hele Tiden gaa med Snesko, 
da den haarde Skorpe paa Isen ikke altid kunde bære. Der 
laa gjennemsnitlig c. 2 Va Fod Sne paa Isen. 
