88 
Den 29. maatte vi ligge over paa Grund af Storm. Den 
1. April naaede vi ind til IV øde 0. I den inderste Del af 
Fjorden havde vi meget daarligt Fore, thi de høje, bratte Fjælde, 
som begrændse Fjorden mod Vest, give Læ for Føhnstormene 
paa denne Strækning. Der laa derfor 2—3 Fod løs Sne saavel 
paa Fjordisen som paa Landet, og i Lavningerne laa der endnu 
meget mere. • Landskabet var fuldstændig dækket af Sne, kun 
hist og her saaes en nøgen Sten ; hele den frodige Vegetation 
var begravet, og Alt gjorde et temmelig øde og tomt Indtryk. 
Ogsaa Dyrelivet var som uddøet. Naar undtages, at en lille 
Bjørn fulgte os indefter i Fjorden og jævnlig om Natten kom 
hen til vor Teltplads, uden at det dog lykkedes os at skyde 
den, saae vi aldeles intet Vildt. Den 3. gik Iljælpeexpeditionen 
hjem. Lieut. Vedel maatte gaa hjem med Hjælpepartiet, da han 
paa en af Traineringstourene havde faaet en Knæskade, som 
endnu ikke tillod ham at anstrenge sig for meget. 
Hovedexpeditionen gik imidlertid fra Røde 0 videre Nord 
efter. Det var smukt, stille Solskinsvejr, men Føret var temmelig 
daarligt, idet Sneen var dyb og blød og paa Grund af Sol¬ 
skinnet temmelig vaad. Vi kunde imidlertid endnu ikke for¬ 
lægge Rejsetiden til Nætterne, da disse endnu vare for mørke, 
og Maanen ikke var oppe. Vi fulgte langs Vestsiden af Milne s 
Land. Rundt om os havde vi en Kjedelvæg af sneklædte 
Fjælde. Himlen var klar blaa, men mod Vest inde over Ind¬ 
landsisen hvilede en mørk Dis, som af et optrækkende 
Tordenvejr. 
Den 4. April bøjede vi Syd om Sorte 0 og sloge om 
Aftenen Telt ved Sydpynten af Storø, ved Indgangen til Sne- 
s u n d. I dette Sund, som ligger omtrent tværs paa Hoved¬ 
vindretningen, havde der hersket meget Stille, thi Sneen laa løs 
i 2—3 Fods Dybde. Slæderne lavede en Hulvej paa 8 Tommer, 
og gik man uden Snesko, sank man i til Hofterne. Det var 
samtidigt blevet tæt Snefald, saa at vi Intet kunde se, men 
maatte gaa efter Gompasset. At trække Slæderne under saa- 
