89 
danne Omstændigheder, var et meget kjedeligt og anstrængende 
Arbejde. 
Havde det været daarligt med Føret hidtil, blev det endnu 
værre de følgende Dage, da Temperaturen blev forholdsvis mild, 
omkring 15° Kulde, og Solen samtidigt bagte stærkt i dette 
mellem bøje Fjælde indesluttede Sund. Sneen blev derved saa 
vaad, at den klumpede og frøs fast som Skorper paa Slædernes 
Jernskinner. Det blev efterhaanden næsten umuligt at trække 
Slæderne frem. Hvert Øjeblik maatte vi vælte dem om paa 
Siden og skrabe Skinnerne. Der var tilsidst intet andet. at 
gjøre end at slaa Telt og herefter gaa om Natten, naar der var 
frossen Skorpe paa Sneen. 
Først den 7. April om Formiddagen kom vi ud af Sne- 
sund og drejede om NO.-Pynten af Storø, hvor vi sloge 
Telt. Saavel bele Kysten af Milne s Land som Storø og 
Sorte 0 bestaaer af Gneisfjælde. De to Øer ere forholdsvis 
lave, men Østsiden af Sundet er et vældigt Alpelandskab med 
bøje, takkede Fjældkamme, spidse Toppe og dybe Kløfter. Paa 
de øverste Fjældplateauer ligger der en Drækappe overalt, og 
6 større Dræer naae belt ned til Vandet, foruden at flere mindre 
hænge omkring i Kløfterne. 
Efter at vi med temmelig megen Desvær havde arbejdet os 
igjennem den dybe Sne lidt tilfjælds, saae vi, at Sne sund fort¬ 
sattes i ONO.-lig Retning af en Fjord, der maatte være den 
samme, i hvis østlige Munding vi havde været paa Daadtourene 
i September. Man kunde se Toppene af Dj ørneøerne. I 
vestlig Retning fortsattes denne Fjord, 0fjord, af en Arm, der 
stod i Forbindelse med Røde Fjord og med et Par Fjordarme, 
der gik i NV.-lig Retning. Op imod den østligste af disse 
Arme gik vi nu. I Fjordarmen Nord for Storø havde Føhn- 
stormene gjort Sneen haard og glat, og medens baade Maanen 
og Nordlys lyste op for os, gik det nu som en Leg Vest paa. 
Men Glæden varede desværre kun kort, tbi da vi efter et Par 
