96 
ud. Nederst var der et temmelig brat Stenskred med en yppig 
Vegetation, som imidlertid nu var dækket af Sne. Et Par Steder 
ragede nogle isolerede Støtter c. 50 Fod i Vejret. (Se Tavle VI). 
Fra Røde Pynt og Syd efter trække Fjældene sig efter- 
haanden tilbage fra Kysten og give Plads for et skraanende For¬ 
land. Dette gjennembrydes paa to Steder af større Elve, der 
komme fra Indlandsisen. Den nordligste af disse er den største 
og har dannet en betydelig Lerbanke udfor sin Munding, hvor 
vi ligeledes saae nogle Terrassedannelser. 
Lidt Syd for den sydligste Elv ophører det røde Conglo¬ 
mérat , og Gneisfjældet kommer igjen ud til Kysten. Ved 
Lange næ s, Østenden af den lange, smalle Landstrækning, der 
adskiller Rolige Bræ fra Vestfjord, havde vi Telt den 
17. April, og herfra gik vi samme Aften til Røde 0. Fra 
Røde 0 havde vi tre Dages Marsch til Stationen, hvor vi 
ankom den 21. April om Eftermiddagen. Dagen iforvejen havde 
vi en Føhnstorm, saa at vi riggede vore Slæder til Sejlads; 
dette tog dog i det voldsomme Snedrev saa megen Tid, at vi 
først kom afsted, da Vinden allerede var ifærd med at løje, saa 
at vi ikke fik den fulde Nytte af den. Vi beholdt Hundene 
forspændte hele Tiden, men i Vindpustene kunde de ikke følge 
med, selv om vi sad paa Slæderne. 
Det forundrede os, at vi paa denne Tour traf saa fattigt et 
»У reliv. Renerne havde forladt de Egne, hvor vi om Som¬ 
meren havde truffet dem i Mængde, og de vare søgte hen til 
de mere snebare Fjældpartier ved Bræerne og Indlandsisen. Af 
Bjørne havde vi kun seet to, og disse vare meget sky, saa at vi 
slet ikke kom dem paa Skud; dette var os saa meget mere 
paafaldende, som den 2den tydske Nordpolarexpedition med 
«Germania» blev meget forulæmpet af Bjørnene. Vi havde end¬ 
videre gjort Regning paa at kunne skyde endel «Utokker», 
o: Sæler paa Isen, for at kunne bruge dem til Hundefoder, 
men tiltrods for det forholdsvis milde Vejr og klare Solskin 
sidst paa Touren, saae vi kun to i de sidste Dage, medens de 
