по 
grupper omkring Hullerne i Isen. Vor Grønlænder Otto skød 
en DeO af dem. 
Hurtigere end Dyrelivet udviklede dog Plantelivet sig, efter- 
haanden som Landet blev snebart. Blomster og Planter mylrede 
frem i saadanne Mængder og med saadan en Hast, at man 
skulde tro dem tryllede frem, men desværre afflorerede mange 
af dem næsten ligesaa hurtigt og bleve tørre. Af Blomster, 
som vi i det foregaaende Aar kom forsent til at se, men som 
vi nu fandt i Mængde, maa særlig nævnes Alperosen ( Rhodo¬ 
dendron lapponicum ) og Blomsterne paa Melbær- og Blaabær- 
lyngen. Man kunde her med stor Lethed plukke Bouketter, 
som dristigt kunde tage Concurrencen op med de smukkeste, 
man seer hjemme i Blomsterhandlernes Vinduer; men desværre 
kunne de tørre Prøver, som vi hjemførte i Botanikerens Mapper 
og vore egne smaa Erindringssamlinger, ikke give noget Begreb 
om de zarte Farver og om den elegante Skjønhed, de vare i 
Besiddelse af, da de bleve plukkede. 
Foruden de velkomne Gjæster: Fuglene og Blomsterne, kom 
der imidlertid ogsaa andre Væsen-er, som ikke vare os saa vel¬ 
komne. Det var Myggene, der under Besten af Opholdet her 
i høj Grad plagede os. 
Medens vi med Utaalmodighed ventede paa den Dag, da vi 
med «Hekla» igjen skulde dampe ud af Havnen, blev Tiden be¬ 
nyttet til, foruden de sædvanlige Observationer, at udgrave og 
undersøge Husruinerne og Gravene tæt Vest. for Stationen, thi 
om Efteraaret havde den tidlige Sne og Frost hurtigt sat en 
Stopper for den Slags Undersøgelser. 
Vore Naturforskere ønskede meget at faae Lejlighed til en 
nærmere Undersøgelse af Basaltdannelserne i Omegnen, men da 
jeg af de tidligere nævnte Grunde ikke vilde indvillige i en 
Tour til Fjældene Vest for Cap Stevenson, maatte de lade 
sig nøje med at gaa over til Fjældene paa Ga a seland lige- 
overfor Stationen. 
De vare herovre fra 7. til 12. Juli, og særlig var Botanikeren 
