112 
hele Ismassen ind mod os. Vi vare saaledes atter henviste til 
at vente paa bedre Isforhold. Hver Dag' var der Udkig paa de 
nærmeste Fjældtoppe for at spejde efter aabent Vand, men Dag 
gik efter Dag uden synderlig Forandring. 
Beboelseshuset blev i disse Dage ogsaa nedrevet og taget 
ombord for eventuelt at bruges som Brændsel, da Skibets Kul¬ 
beholdning nu efter Overvintringen var temmelig lille. 
Fra Hekla Havn til Island. 
Mandag den 8. August oprandt endelig den længselsfuldt 
ventede Time, da vi for Alvor kunde forlade det Sted, hvor vi 
nu havde tilbragt et Aar. Det var nemlig Aarsdagen for vor 
Ankomst lier til Havnen. 
Tiltrods for at vi alle længtes efter at komme i Gang igjen 
oven paa den lange Ventetid, var det dog ikke uden en vis 
vemodig Følelse, at vi sagde Farvel til det Sted, hvor vi under 
en arktisk, stræng Vinter havde havt en tryg og sikker Havn og 
ikke lidt Nød i nogensomhelst Retning. 
Vejret var det smukkeste, vi havde havt i lang Tid — 
blikstille med bagende Sol — og her ude paa Søen vare vi 
heldigvis befriede for vore Fjender fra Landjorden — Myggene. 
Sollyset glittrede paa Bræer og Isljælde ; alle Fjæidene stode 
solbelyste mod den klare Himmel; de havde allerede begyndt at 
iføre sig Vinterdragten, thi der laa nyfalden Sne fra Toppen 
ned til 1000 Fod over Vandet. De smaa Alkekonger svirrede i 
store Flokke omkring Skibet eller baskede forskrækkede afsted 
langs Vandfladen, uvisse om de skulde søge Redning ved at flyve 
eller ved at dykke. 
Det var karakteristisk for Isens ualmindelig sene Opbrud, 
at vi denne Dag for første Gang iaar saae disse Fugle, 
medens vi det foregaaende Aar havde seet dem trække bort 
paa denne Tid; de maatte den Gang ikke alene have været færdige 
med Udrugningen, men Ungerne maatte have været flyvefærdige. 
