113 
Desværre varede det gode Vejr og den spredte Is ikke 
længe. Ved Middag passerede vi Cap Stevenson og holdt 
derefter noget nordligere op mod Jamesons Land. Isen 
blev efterhaanden tættere, der kom mere Storis, og Isfjældene 
bleve talrigere. Allerede ved Middag havde vi seet Havtaagen 
komme ind ude ved Fjordmundingen, og om Eftermiddagen 
naaede den ind til os, samtidigt med at Isen blev saa tæt, at 
vi maatte fortøje. Det begyndte nu at blæse op fra Øst, og 
Fjordisen kom i stærk Drift indefter, medens de store lsfjælde, 
der paa Grund af deres Dybgaaende ikke paavirkedes af Vinden, 
virkede som store Plove paa Fjordisen. Paa Grund af Taagen 
saae man kun et ganske kort Stykke Vej. Vi laa med Dampen 
oppe og havde Øxen liggende klar til at kappe Fortøjningen, 
hvis det maatte blive nødvendigt. Den Nat maatte Ingen sove 
afklædt. Henad Morgenen klarede det lidt op, og efter at have 
skiftet Plads et Par Gange, maatte vi gaa tilbage Vest efter for 
at komme ud i lidt mere aabent Vand bag Isfjældene. 
Her laa vi den følgende Dag uden at kunne komme frem. 
Om Morgenen havde vi gjort et Forsøg paa at komme op under 
Jamesons Land, men Isen var i saa stærk Drift, at den 
satte helt sammen, og det var lige netop, at det lykkedes os at 
komme fri igjen. Vi maatte igjen staa Vest efter, hvor der 
laa lidt mere spredt Is. Det saae ud, som om Isen med 
voxende Vande gik retvisende NV. i og ind paa Kysten af 
Jamesons Land og med faldende Vande modsat. 
Om Eftermiddagen klarede det lidt op, men det var et lidet 
trøsteligt Panorama, vi fik at se, da Taagen trak bort. Mod NV. 
og Nord, inde i Halls Inlet, laa Fjordisen endnu fuldstændig 
ubrudt, og mod Øst syntes Sundet ligeledes at være spærret af 
Is, ikke en Rende var at se. Mod NO., op mod Jamesons 
Land, var der en Strækning med mere spredt Is, men bag 
denne laa, saavidt vi kunde se, en fast sammenhængende Masse, 
hvori der var mange lsfjælde. Ude ved Fjordmundingen stod 
Taagen endnu som en mørkeblaa Ranke. 
XVII. 
s 
