124 
Kysten. Det maa rimeligvis skyldes de indviklede Strømforhold 
her, at en saadan smal Isstrimmel kunde holde sig saa tæt 
pakket, medens der var fuldstændig aabent Vand, saavel inden¬ 
for som udenfor. Vi maatte bore os igjennem; heldigvis 
var der ikke nogen Dønning, thi allerede nu bleve vi knubsede 
svært af de sammenskruede Skodser, og med mere Sø kunde 
vi næppe være kommet igjennem. Efter at være passeret 
gjennem Isstrimlen stode vi ind i Tas in sak. Kl. 5 vare vi 
ud for Mundingen af Havnen, hvor vi sendte to Baade ud 
for at lodde og finde en Ankerplads; delte viste sig ikke at 
være saa let. I det SV.-lige Hjørne, hvor Nordenskjold 
havde ankret med ''Sofia», laa der nu temmelig megen Is, og 
de fleste andre Steder i dette store Bassin var der meget dybt 
Vand. Først Kl. 8 om Aftenen kom vi til Ankers i den midterste 
Bugt paa Nordsiden paa 11 Fv. Vand. 
Da vi sejlede ind mod Landet, havde vi Alle ivrigt ud¬ 
spejdet det aabne Farvand mellem Isflagerne for at opdage 
nogle Kajakker; men først, da vi vare lige udenfor Mundingen 
af Tas i u sak, saae vi pludselig et Par sorte Punkter pilsnart 
skyde frem bag en Isskodse. Det var to Kajakrnænd, der af 
alle Kræfter halede ud for at naae Skibet. Strax efter kom der 
endnu to. Vi stoppede, firede en Baad i Vandet, og et Øje¬ 
blik efter havde vi dem alle ombord. 
Nu begyndte der en Pluddren og en Snakken, som kun vor 
Tolk Johan Petersen kunde forstaa, han havde jo med Capitain 
Holm tilbragt en Vinter heroppe. 
Vi fik at vide, at de hele Sommeren havde ventet os — 
og længtes efter os. sagde de — men da det nu var blevet 
saa sent, havde de opgivet Haahet om, at vi skulde komme 
den Sommer. 
Paa min Anmodning havde nemlig Colonibestyrer Lützen 
ved J ulianehaab ladet de Østlændinge, som i Sommeren 1890 
besøgte det sydligste danske Udsted, underrette om, at Expedi¬ 
tionen efter Bestemmelsen skulde komme til A n g m a g s a l i к 
