144 
sig til mere end en Fjerdedel af Folkemængden, med en til¬ 
svarende Nedgang i Antallet af Telte, Konebaade og Kajakker. 
Formindskelsen skyldes næsten udelukkende den Omstæn¬ 
dighed, at et forholdsvis stort Antal Indfødte, 118, ere rejste 
Syd paa, medens Forskjellen mellem Antallet af Fødte, 92, og 
Døde, 107, ikke er stor. 
Der er en Unøjagtighed i Opgivelserne, idet 413 (Antallet 
i 18841 + 92 Fødte -r- 118 Bortrejste -i- 107 Døde giver 280 
som Antallet i 1892; medens vor Optælling giver 292. Men 
Forskjellen skyldes rimeligvis Fejl i Opgivelsen af Fødslerne. 
De i 1884 beboede Pladser Ikatek i Sermilik Fjord 
samt Tasiusarsik i Angmagsalik Fjord vare i 1892 ube¬ 
boede, idet Folkene herfra med adskillige andre havde bosat 
sig sydligere paa Kysten. Ogsaa to andre Bopladser, Aker- 
ninak og Norsit vare forladte, idet Beboerne havde fordelt 
sig paa de øvrige Bosteder: Tre Steder, der ikke vare beboede 
under Capitain Holms- Besøg, vare nu tagne i Brug, nemlig 
Inigsalik, Sio rar tu so к og К i ngak. 
Omflytningerne indenfor Angmagsalik Distriktet ere kun 
et Udslag af den alle eskimoiske Folkeslag iboende Lyst til 
Stedforandring; men den større Udvandring Syd efter er nærmest 
begrundet i, at de Indfødte ville bo nærmere ved de danske 
Kolonier paa Vestkysten, for lettere at kunne skaffe sig de euro¬ 
pæiske Sager, som de nu, tildels ved Konebaads-Expeditionen, 
have faaet Smag paa. Flere vilde i 1892, som ovenfor nævnt, 
have fulgt efter, hvis ikke Isforholdene havde standset dem 
efter nogle faa Dagsrejser. Ved Oprettelsen af den Station, 
som nu (i 1894) er etableret ved Angmagsalik, vil Aarsagen 
til denne Folkevandring Syd efter rimeligvis være ophørt, saa at 
Østlændingene nu ikke mere ville udsætte sig for de Farer, 
der for dem ere forbundne med den lange, fleraarige Rejse 
ned til Gap Farvel og med Opholdet ved Udstederne i 
Julianehaabs Distriktet. 
