304 
noget Bevis derfor have vi ikke fundet. De udskaarne Sager 
af Tand ere næsten alle af Narhvaltand, der har været brugt i 
stor Udstrækning. 
Yi fandt heller ikke ved Husene noget Bevis for, at Eski¬ 
moerne have jaget Moskusoxer. Det eneste, der taler derfor, 
er at vi paa et enkelt Sted, en Fjældskraaning i Nordvestfjord, 
samlede en halv Snes Kranier af Moskusoxer, medens der kun 
var et Par enkelte Knogler af Skeletterne. At saamange Dyr 
ere omkomne paa samme Sted, kunde vel nok være foraarsaget 
ved Sne- eller Stenskred, men i saa Fald maatte ialtfald alle de 
større Knogler ligge i Nærheden af Kranierne. Den eneste 
sandsynlige Forklaring herpaa er efter min Mening, at Dyrene 
ere bievne dræbte af Eskimoerne, der have taget Skindet og 
Kjødet med Knoglerne med sig, men derimod ladet de tunge 
Hoveder blive liggende. 
Mærkeligt er det imidlertid, at vi ikke fandt Knogler og 
Horn af Moskusoxen i lignende Mængde ved Husene, som vi 
fandt Renhorn og Renknogler, og man kunde fristes til at tro, 
at Moskusoxerne ikke fandtes i noget stort Antal paa denne 
Del af Kysten i den Tid, den var beboet af Eskimoerne, men 
at de først senere ere komne Syd efter i større Mængder. Ang- 
magsalikerne kjendte rigtignok Moskusoxen og kunde beskrive 
den, og de fortalte, at den tidligere havde levet i Angmagsalik- 
Egnen; men, naar man veed, hvor længe og hvor nøjagtig 
Eskimoerne kunne bevare Traditioner, kunde det antages, at 
Angmagsalikernes Kjendskab til Moskusoxen stammede fra de 
Tider, da deres Forfædre levede paa den nordligste Del af Grøn¬ 
lands Østkyst eller i Amerika-. Scoresby og hans Ledsagere 
saae ingen Moskusoxer ved Cap Stewart eller den omgivende 
Del af Kysten, skjøndt de gjorde flere, lange Excursioner paa 
Jamesons Land, og netop paa den samme Strækning saae vi 
dem fra Skibet og fra Baade i Flokke paa 10—12 Stkr. hver 
Dag i den Tid, vi vare i Hurry Inlet. 
Jeg synes derfor, at det ikke er rimeligt at antage, at 
