var nærmest Skaftet; i den anden Ende, til hvilken Spidsen har 
været surret fast, er der to Huller. Mærkerne af Surringen ere 
meget tydelige. 
Den førstnævnte Slags Lændsere have flade Spidser af Sten 
eller Ben af lignende Form, men større end Pilespidserne. Af 
saadanne Stenspidser fandt vi tre, forfærdigede af Skifer (Fig. 
15b.c.), Længden af dem er 2—6 cm , Bredden 3 cra . De have 
Eg paa begge Sider, ere uden Hul, men have en Afglatning 
paa det Sted, hvor de gaae ind i Forstykket. Af Benspidser 
fandt vi en (Fig. 15d). Det var en ganske tynd Benplade, 0.2 cm 
tyk, af Form som en Ellipse. 
Til den anden Form af Lændsere har der rimeligvis været 
benyttet Benspidser af en noget anden Form. Vi fandt to saa¬ 
danne, den ene af Narhvaltand, den anden af Ben (Fig. 15 f.) ; 
kun den sidste er fuldstændig, men en Del medtaget af For¬ 
vitring. Hele Længden er ll cm , største Bredde 3 cm . Den ene 
Ende er formet som en almindelig Lændserspids, kun noget hul 
paa den ene Side paa Grund af Benets Form. Den anden 
Ende er derimod tilspidset, saa at der dannes et kort Skaft, og 
dette er da blevet surret til Lændserens Forstykke. 
Af Fuglepile fandt vi kun en Sidegren og en Spids. Den 
første (Fig. 16) er af Hvalben, 20 cm lang og temmelig svær. Det 
Stykke, der har siddet nærmest Skaftet, er brækket af. Den 
har to Modhager paa Indersiden og en paa Ydersiden, hvor der 
ogsaa længere nede er en Fordybning til Surringen. Paa 
alle i Ethnografisk Museum værende Fuglepile fra Vestkysten 
og fra Angmagsalik ligesom paa Afbildningerne i Boas’s og 
Murdoch’s Afhandlinger er der ingen Modhager paa Ydersiden 
