326 
remmen liar gaaet. Hullerne gaae fra Oversiden til Undersiden, 
som er afglattet paa det Sted, hvor Skaftet skal ligge an. 
Det tredie Mellemstykke (Fig. 24 b) er ikke saa svært og 
har en niere regelmæssig Form med et rectangulairt Tværsnit 
og adskiller sig fra de andre ved, at der ingen Huller er til 
Surringsremmen, derimod er der paa Midten dannet en Ud- 
skjæring for denne, som altsaa har været taget rundt om Mellem¬ 
stykket. 
De to sidste Mellemstykker (Fig. 24 c) ere betydeligt mindre, 
og Hullerne til Remmen, af hvilke der er tre, ere ikke borede 
fra Overkant til Underkant, men derimod fra den ene Side til 
den anden. 
Vi fandt hverken Oxeblade eller Skafter, men i Beretningen 
fra Germania-Expeditionen afbildes г ) et Redskab af Træ fundet 
paa Østkysten, som angives «rimeligvis at være Haandgrebet 
til en Dolk eller et lignende Vaaben», men som vistnok er 
Skaftet til en Øxe. 
Som Surringsmidler har Hvalbard været benyttet i stor 
Udstrækning dels i grovere Tykkelse, som fremkom ved at rives 
ud af Barderne eller ved at flække disse og dels i flettet Til¬ 
stand, idet de enkelte Fibrer eller Trevler have været revne ud 
fra hinanden og flettede i almindelig treslaaet Fletning. Vi 
fandt Prøver paa begge Slags. Endvidere har Kobberem og 
Senetraad været anvendt som grovere og finere Bændsler. 
Til Belysning og Opvarmning har man benyttet Lamper 
af den sædvanlige eskimoiske Form. Af disse fandt vi et fuld¬ 
stændigt, stort Exemplar samt nogle mindre, hvis Bestemmelse 
rimeligvis kun har været at henlægges i Grave. 
Den store Lampe (Fig. 25a) har den almindelige Halvmaane- 
form med en høj, opstaaende Kant bag til, men derimod faldende 
fladt ud paa Forkanten, hvor Vægemosset skulde anbringes. 
Den er af Vegsten og omhyggeligt forarbejdet. Desværre er 
b Zweite Deutsche Nordpolarfahit. 1. Band, zweite Abth. S. 603. 
