341 
kort sagt, mere eller mindre defekte Sager eller Ting, som af 
Vanvare ere bortkomne, samt af de tarvelige Redskaber, som 
man havde medgivet de Døde i Graven. 
Kun et enkelt Tilfælde kunde tyde paa en Uddøen, nemlig 
Hus Nr. 2 i Gruppe XII. Her var nemlig Taget styrtet sammen 
ned i Huset, og i dette fandtes Underkjæben af et Menneske; 
men i dette Hus gjorde vi da ogsaa nogle af vore bedste Fund. 
Vi fandt her den store Lampe, en lille firkantet Gryde, en 
Ulo, en Kniv, en Skindskraber, Perler, Slibesten m. m. 
Dette ene Tilfælde synes mig netop at vise Rigtigheden af 
den Antagelse, at hvis hele Befolkningen var forsvundet ved 
Uddøen, maatte vi have gjort flere større Fund. 
Jeg antager derfor som det Sandsynligste, at Størsteparten 
af Befolkningen lidt efter lidt er rejst videre Syd paa, med¬ 
tagende deres Slæder, Kajakker og øvrige gode Ejendele, og 
disse Folk eller deres Efterkommere have naaet Ångmagsalik 
og den sydligere Del af Østkysten. 
Nogle enkelte Familier ere maaske nok forblevne i Seoresby 
Sund eller komne dertil senere Nord fra, og disse ere da efter- 
haanden uddøde, enten fordi en enkelt Fangers Død har for- 
aarsaget Sult og Død for hele den af ham afhængige Familie, 
eller fordi de efterhaanden degenererede af Mangel paa Tilførsel 
af nyt Blod. 
Hvorvel Scoresby Sund og dets indre Forgreninger en stor 
Del af Aaret byde gode Chancer for éskimoisk Erhverv, vil 
der dog være en lang Tid, nemlig fra Isen bliver tyk og dækket 
af Sne, til Sælerne begynde at komme paa Isen, altsaa fra 
December til Maj, i hvilken det vistnok vil være vanskeligt selv 
for en Eskimo at skaffe det fornødne Vildt til sin Families 
Underhold * 1 ), og denne Omstændighed i Forbindelse med den 
M Det forudsættes , at Eskimoerne her ikke have kjendt til at fange Sæler 
i Garn under Isen. Af Sagn Nr. 12 om Matakatak i Capitain Holm’s 
Samling fra Ångmagsalik (Medd. om Gr. X. S. 271) fremgaaer det 
rigtignok, at Angmagsalikernes Forfædre have brugt Sælgarn af Hvalbard ; 
