353 
finder man jevnligt en lige saa høj Beliggenhed af disse Linier, 
men forøvrigt afvige Eskimoerne i denne Henseende fra alle 
andre Menneskeracer. Et enkelt af В yd er s mandlige Kranier 
udmærker sig ved en saa stærk Udvikling af dette Træk, at de 
halvrunde Tindingelinier kun ere adskilte fra hinanden ved en 
ca. 2 Ctm. bred, flad Kam, der ganske svarer til de menneske¬ 
lignende Abers bekjendte Issekam, hvortil man ellers ikke finder 
noget Sidestykke paa Menneskekranier. Selvfølgeligt kan dette 
Forhold ikke opfattes som et umiddelbart Vidnesbyrd om, at 
Eskimoerne staa Aberne nærmere end andre Menneskeracer; 
det er en simpel Følge af Tyggemuskulaturens stærke Udvikling, 
der skyldes Levemaaden, men det er ikke uden interesse, at 
Racen ogsaa i denne Henseende indtager en Særstilling som 
Endeleddet i Rækken af Menneskeracer. Jeg har ved en anden 
Lejlighed søgt at paavise, hvorledes Proportioneringen og for- 
skjellige andre Træk i Eskimoernes Legemsbygning pege i 
samme Retning, og at denne Race i Modsætning til, hvad man 
tidligere har antaget, staar paa det laveste Udviklingstrin i hele 
Menneskeslægten 1 ). 
Tindingeliniernes højere eller lavere Beliggenhed er et 
Kjønsmærke af stor Værdi, idet der heri ligger et usædvanlig 
tydeligt Udtryk for Muskulaturens Udvikling, der gjennemgaaende 
er langt stærkere paa mandlige end paa kvindelige Kranier; i 
Modsætning hertil ere Issebulerne betydeligt svagere, hvilket 
ligeledes er Tilfældet med Pandehulerne og med den tilsvarende 
skaalformede Udhvælving af Nakkebenets øverste Del. 
Et af de for ægte Eskimokranier mest karakteristiske Træk 
er, som allerede berørt, Ansigtets saakaldte pyramidale Form. Til 
Oplysning om, hvad det er, der bestemmer denne, har jeg i 
hosstaaende Tabel sammenstillet en Række herhenhørende Maal 
og Forholdstal, hvoraf det fremgaar, at det fortrinsvis er An- 
b indrag til Vestgrønlændernes Antliropologi. »Medd. om Grønland», VII. 
23 
XVII. 
