157 
vestlige Del af Øen og sænker sig mod Øst. Affaldet mod 
Syd ned mod Føhnfjord er stejlt paa Strækningen fra Syd¬ 
vestpynten til Hekla Havn (100—200', 31— 63 M. højt), derfra 
mod Øst bliver Landet betydelig lavere og falder jævnt ned 
mod Fjorden i alle Retninger; Øens Affald mod Vest og Nord¬ 
vest er brat. 
Især paa den vestlige Del af Øen iagttager man tydelig to 
Hoved-Systemer (Diaklaser) af isskurede Fjældrygge; det ene 
løber i Retningen SV.—NØ. med bratte Affald mod SØ., hvor 
der bar været Læ under Isbevægelsen, det andet løber vinkel¬ 
ret paa det første. 
Den østlige Del af Øen (NO. for Hekla Havn) er be¬ 
tydelig stærkere indskaaret end den vestlige ; talrige Bugter 
skyde sig ind i det lave Land, hist og her ligge smaa Holme 
og undersøiske Skær. Langs Vestkysten er Vandet dybt belt 
ind under Land ; her findes ogsaa et Par smaa Holme. 
Talrige mindre Søer og Vandhuller fylde de af Isen ud¬ 
gravede Fordybninger paa Øens Overflade; en Mængde smaa 
Elve og Bække søge i alle Retninger ned til Fjorden fra Søerne 
og de perennerende Snedriver ; egentlige Bræer findes ikke paa 
Øen. Søerne og Elvene forsynes med Vand i Snesmeltnings¬ 
tiden, og Elvene føre da betydelige Vandmasser; naar den 
kraftigste Snesmeltning er forbi, tørre mange Elve helt ud eller 
reduceres til smaa, ubetydelige Bække, der snegle sig frem i 
en lille Rende midt i det brede Elvleje. 
I Retningen omtr. NV.—SO. strækker en dyb og forholdsvis 
bred Dal, Elvdalen, sig gennem hele den sydlige Del af 
Øen. Paa Vandskellet i denne Dal ligger en lille, men ret dyb 
Sø (5 Favne, 10 M.) med Afløb til begge Sider. Den mod Syd¬ 
ost løbende Elv, som er den længste af de to, fører tillige den 
størsteVandmængde og er den betydeligste Elv paa Øen; dens 
Fald er jævnt; i sit nedre Løb forgrener den sig nu og da 
paa Steder, hvor Dalen er bred og flad. De andre Søer, hvoraf 
adskillige ere betydelig større end den omtalte, ere alle tem- 
1Г 
