180 
grave sig frem. Paa de enkelte snebare Partier boldt Rensdyr 
og Ryper til og søgte at bjærge Livet af de faa og nsle Planter, 
der stod her. Paa Vindsiden af de store, fritliggende, erra- 
tiske Blokke paa Kullerne-og ved IS'ordvestsiden af Bratningerne 
havde Vinden ved sin Tilbagekastning dannet brede og dybe 
Huller i Snedækket; lier laa kun et Par Tommer los Sne, del¬ 
let kunde skrabes bort af Dyrene, som derfor ogsaa opholdt 
sig her. 
«Haven» er fuldstændig tilsneet; selv de mindste smaa 
Fremspring bære en bøj Snekalot; undertiden er dog den aller- 
yderste Rand af Terrassen med de derpaa voxende Planter blottet. 
Vinden havde nemlig dannet Snefaner, som hang langt ud 
over Terrassens Rand; disse Faner styrtede senere ned og tog¬ 
en Del af den paa Terrassen selv hvilende Sne med sig, saa 
at den yderste Del af Terrassen blev blottet. Her stod f. Ex. 
Vaccinium, Rhodiolci, Woodsia ilvensis, Poa glauca o. a. 
Endnu 12 /io saa jeg enkelte Myg kravle om paa Sneens 
Overflade. I Maven paa en Bjørn, der blev skudt 10 /io, fandtes 
en Del Alger . mest Desmarestia aculeata. — Hele Maa- 
neden igennem var der stærk Morild i Snesjappet paa Havnen, 
især ved Stranden , hvor Tidevandet stadig boldt Sprækker 
aabne. 
18 /io var Fjordisen saa tyk (8 Cm.), at vi kunde løbe paa 
Skøjter paa den; store Strækninger vare spejlblanke. Isen paa 
Havnen, der for største Delen var dannet af Snesjap, var til 
Trods for sin betydelige Tykkelse, c. 50 Cm., først 17 /io saa fast, 
at vi kunde passere den til Fods; en Tid lang passerede vi 
den paa Ski, men hele det bløde Dække gyngede elastisk 
under os, og Skistaven gik med Lethed gennem bele Laget. 
Endnu for et Par Dage siden saa vi en Graamaage; ellers ere 
alle Trækfugle fløjne bort. 
