248 
Vandhuller med Myggelarver, Traadalger, Nostoc commune , lange 
Vandmosser, Equisetum arvense og Ranunculus hyp erb or eus. 
Det omtalte Terræn kunde deles i: 1) Kullerne, nøgne 
eller kun med enkelte spredte Fanerogamer i Sprækker og grus¬ 
fyldte smaa Fordybninger, 2) flade, gruset-stenede, tørre 
Plateauer og Skraaninger med spredt Fjældmarks-Vegetation 
omtrent som paa Kullerne; 3) fugtige Kløfter, gennemstrømmede 
af Bække og 4) fugtige Plateau’er; de to sidste med Kær- 
Vegetation, hvori Juncaceerne (især J. arcticus ) spillede Hoved¬ 
rollen. Sphagnum fandt jeg mærkelig nok ikke i Gaasefjord. 
Krattene havde ikke den store Udbredelse som i Vestfjorden; 
muligvis staar dette i Forbindelse med, at Jordbunden øjensynlig 
var betydelig fugtigere her. 
Om Formiddagen den 2. Juni besøgte jeg Bræen og dens 
Morænedannelser. Den yderste (østligste) Del af Bræen var 
dækket af et Lag af skarpkantede Basaltblokke ; Laget havde en 
meget forskellig Tykkelse, snart traadte Bræisen nøgen frem, 
snart var Stenlaget flere Alen tykt. Paa Bræen selv var al 
Sneen smeltet, nogen »Sne- og Isflora» fandt jeg ikke. De 
højere Planter vare naturligvis kun sparsomt repræsenterede 
paa Isen; hvor Gruslaget naaede en Tykkelse af et Par Tommer 
(5—6 Cm.) eller derover , fandt man dog hist og her en lille 
Mosart, Papaver med fuldt udviklede Blade og store Blomster¬ 
knopper, som snart skulde springe ud, Saxifraga cernua , Draba 
sp., Poa glauca , Melandrium affine , Chamænerium latifolium, 
Alsine hirta og Festuca ovina. Oppe paa Bræen fandtes for¬ 
øvrigt talrige Vandhuller og Elve, som ofte løb gennem anselige 
Tunneler; der var ikke Spor af Plante- eller Dyreliv i det is¬ 
kolde Vand. 
En stor Elv fra Bræens nordligste Ende bugtede sig ben 
over et anseligt Lavland mellem et System af lave Høje, der 
vare dannede — en enkelt Lerbanke undtagen — af Basalt¬ 
sten og Grus. Paa disse Stenbankers ofte bratte Skrænter 
