2 75 
af tle almindelige, smaa Discomycet-Likener paa fast Fjæld, 
det var alt. 
Jeg samlede følgende Likener: Lecidea lit hop hila, Placodium 
chrysoleucum, Lecanova varia f. polyiropa, Aspicilia gibbosa , Pan- 
naria sp. og Cetraria (Fahlunensis ?). 
Det er ingen Overdrivelse, at de 99% af Overfladen vare 
fuldstændig vegetationslose. Grunden hertil er — som ovenfor 
nævnt — den stærke Forvitring og Basaltgrusets Tørhed. Alle¬ 
rede paa denne Aarstid var der saa knastørt heroppe paa 
Toppen og paa alle de jævnere Skraaninger, at det fine Støv 
hvirvledes op, naar man gik hen over det, og saa godt som 
al Sne var forsvunden undtagen i enkelte dybe Kløfter mod 
Nord. 
I en af disse Kløfter trivedes en meget fattig Vegetation. 
Elven, der havde sit Udspring fra en vældig Snedrive i Kløftens 
Bund, fyldte naturligvis nu kun en yderst ringe Del af denne, 
men Vaarflommen skyller hvert Aar alle mindre Stene og alt 
løst Materiale bort. Kun paa de Steder, hvor Elven dannede 
Vandfald, fandtes der inde under selve disse Fald en rig Mos¬ 
vegetation [Philonotis fontana ynder saadanne Voxesteder) og 
Masser af gulblomstrede Bhodioler, Potentiller og Ranunkler. 
Endnu i c. 3700' (1165 M.) Højde strakte smaa, kraftige Moskær 
sig langs Bredden af Elven, hvor blot Terrænet tillod deres 
Udvikling. 
Paa de golde, tørre Basaltflader i 2000—3000' Højde vare 
de almindeligste Fanerogamer: Salix arctica f., Poa g lauca, Saxi¬ 
fraga nivalis og rivularis, Ranunculus pygmæus, Arabis alpina, 
Trisetum subspicatum, Cerastium trigynurn og alpinurn, Oxyria, 
Luzula confusa og Arabis IJolbelUi; alle i smaa, fortørrede 
Individer. 
