308 
I foranstaaende Tabel vil man finde en Oversigt over 
Føhnerne ved Danmarks 0 fra Septbr. 1891—Juli 1892. Det 
fremgaar af Tabellen (hvilket ogsaa er kendt fra Grønlands 
Vestkyst), at Føhnen blæser oftest og kräftigst i Vinterhalv- 
aaret, at Luftens Fugtighedsgrad kan blive meget ringe og 
Vindstyrken meget betydelig. 
Gik man i Vintertiden, da den eneste snebare Vegetations¬ 
formation var Fjældmarkens mest forkuede Dele, fra S. til N. 
op over Danmarks 0, saa man til venstre Sten og Fjæld- 
skrænter beklædte med smaa Gyrophorer, Parmelier, Mosser 
o. s. V. > til højre derimod kun nøgne, graa Stenflader. Kun 
yderst faa Likener kunde voxe paa de for Vinden udsatte 
Flader. Xanthoria elegans f. pygmæa, Acarospora sp. (brun, 
steril), Lecanora badia, Placodium chrysoleucum f., Rliizocarpon 
geographicum f. monstrosa og Gyrophora arctica vare de mest 
haardføre Arter; men paa saadanne Lokaliteter vare de dog 
altid forkrøblede og ofte næppe til at genkende. Gyrophorerne 
tabte ganske Bægerformen og bleve kompakte, smaa Halvkugler. 
Paa de erratiske Sten, der laa spredte paa Kullerne, fandtes 
der dog altid paa Stenens Vindside lige ved Jordoverfladen et 
Bælte af skorpeformede Likener; umiddelbart nede ved Jord¬ 
overfladen blev Vindens Kraft aabenbart brudt saa meget, at 
Likenerne kunde udvikle sig dér. Noget lignende iagttoges 
paa Fanerogamerne fra disse Lokaliteter: de vare dræbte paa 
Vindsiden, og kun fra Tuens Underside søgte et enkelt eller et 
Par Skud lige op i Vindens Retning, tæt presset til Jorden og 
søgende Læ mellem foran liggende smaa Stene eller benyttende 
sig af de mindste Ujævnheder i Terrænet. 
Alle Grene og Stammer af de nedliggénde Buske vare 
excentriske, ofte næsten knivskarpt afgnavede af Vinden, saa 
at Marven laa helt oppe paa Grenens Overside eller endog var 
helt borteroderet. 
