6 Harry Federley, Carl von Linné. 



visade han sig vara i besittning af en mycket sällsynt skarp- 

 blick. Medan man förut till grund för desamma lagt alle- 

 handa egenskaper af ringa värde, såsom storlek, färg, lef- 

 nadssätt o. s. v., förstod Linné att välja karaktärer af större 

 morfologisk betydelse. Han var själf medveten om att hans 

 system var artificiellt, hvilket tydligen framgår däraf, att han 

 äfven uppställt 67 naturliga växtfamiljer såsom en antydan, 

 på hvilken väg ett naturligt system skulle fås till stånd. Att 

 Linné uti sitt system begått fel, kan och vill ju ingen för- 

 neka, men han har i de senare upplagorna af Systema Naturse 

 själf rättat många af dessa, och jämföres hans system med 

 det. som tidigare bjudits, visar det ett jättelikt framsteg. Sä- 

 kerligen var han äfven den första, som gjorde en bestämd 

 skillnad mellan ett artificiellt och ett naturligt system, och han 

 har själf på ett synnerligen träffande sätt karaktäriserat sitt 

 eget, då han framhållit, att klasserna och ordningarna dels äro 

 ett verk af naturen, dels konstlade, hvaremot släktena och ar- 

 terna helt och hållet äro naturens verk. 



Linnés största förtjänster höra således till systemati- 

 kens område, och det är väl därför, som en del morfologer 

 och biologer icke vilja tillmäta honom den plats i botanikens 

 och zoologins historia han rättvisligen förtjänar. Han beskyl- 

 les för att genom sina rent formella och systematiska arbe- 

 ten hafva dödat allt intresse för högre frågor af allmännare 

 bärvidd och gjort systematiken till vetenskapens ändamål, då 

 den endast borde vara dess medel. Detta omdöme är icke 

 riktigt, utan baseradt på alldeles lösa grunder. För det första 

 är Linné på intet sätt den ensidige systematiker och beskrif- 

 vare af nya arter, som hans vedersakare velat göra honom 

 till, utan han har äfven ägnat en mängd andra frågor inom 

 botaniken, zoologin och geologin intresse, och många af dessa 

 rent morfologiska och biologiska arbeten af Linnés hand äro 

 äfven af stor betydelse, ehuru de icke kunna mäta sig med de 

 rent systematiska. Dessa sistnämnda äro de enda, som vid 

 bedömande af Linné i regeln tagas i betraktande. Men om 

 han också uteslutande skulle hafva utgifvit sitt S3'-stema Natu- 

 rse, vore han en af naturvetenskapernas heroer, ty låt vara 

 att systematiken icke skall vara naturvetenskapernas mål, så 



