!J0 Brenner, Några Linna-a-formev i Finland. 1. 11. 1908. 



kar (sinus-fåror) och sträckte sig från pipbasen ända till in- 

 skärningen, åsarna åter motsvarade de 5 flikarna och sträckte 

 sig från pipens bas nästan ända ut till flikens spets. 



Hos en annan form, en f. mesochroma Wittr., observera- 

 des endast fåror, K) till antalet, nämligen de ofvan nämnda 

 5 sinus-fårorna, och dessutom ö med dessa alternerande fåror 

 längs flikarnas midt (lobus-fåror), sträckande sig från pipbasen 

 till flikens midt eller litet därutöfver. 



En tredje form, åter en f. erythrochroma, visade endast 

 svagt markerade 10 fåror, en fjärde, äfven eri/throcJirom, inga 

 eller svaga fåror, en på hvarje flik, och lika många dem mot- 

 svarande kanter på pipen lägre ned, andra korta, stundom en- 

 dast gropformiga fåror under sinus, än tätt under denna, än 

 lägre ned vid basen, och andra slutligen endast en jämn, kullrig 

 yta, utan några fåror eller kanter. 



Utan att af dessa fä hittills observerade fall vilja draga 

 några slutsatser i systematiskt afseeude, har jag dock ansett- 

 mig böra fästa uppmärksamheten vid äfven denna sida af den 

 hos ifrågavarande växt iakttagna måugformigheten. 



Själffallet måste hithörande observationer, liksom den af 

 AVittrock for undersökning af kronans insida anvisade klyf- 

 ningen, ske på friska, nyss upptagna eller ändamålsenligt för- 

 varade exemplar, och resultatet genast antecknas. Så snart 

 kronan börjat slakna och falla ihop eller skiynklas, förvanskas 

 de karaktäristiska vecken och försvinna naturligtvis helt och 

 hållet vid dess pressning, hvarjämte klyfningen och pressnin- 

 gen härigenom försvåras och färgen försvagas eller förändras 



Hvad för öfrigt kronans färgförhållanden beträffar, hvilka 

 af Wittrock befunnits hos de skilda formerna vara så konstanta, 

 att han på dem grundat icke blott de af honom uppställda 

 specialformerna, utan äfven de sektioner, uti hvilka dessa for- 

 mer af honom grupperats, har jag hos en af de för Sverige 

 och Finland gemensamma formerna, f. amoenula Wittr., fun- 

 nit dem vara så varierande, att lämpligheten af deras använd- 

 ning såsom form- eller sektions-karaktärer torde kunna ifråga- 

 sättas. De olika färgerna gult, rödt och hvitt ersätta nämligen 

 hos olika exemplar af denna form i olika förhållanden hvar- 

 andra, och i följd häraf uppträder till och med det i systema- 



