7. m. 1908. Granit — Popphis. 113 



Vidare meddelade herr Granit, att töckniga fältmätaren 

 (Cidaria dilutata Borkh.) äfven sommaren 1907 uppträdt mass- 

 vis i Simo älfdal. Larven hade om möjligt härjat värre i 

 björkskogen än sommaren förut. Dock torde skadan ej vara 

 särdeles stor, enär bestånden tyckas repa sig till och med efter 

 det de fullständigt aflöfvats. 



Amanuens B. Popp i as förevisade en för den europeiska 

 faunan ny staphylinid, 



Oxypoda aneilla J. Sahlb. 



I Kongl. Sv. V^t.-Ak. Handl.. band 17, N:o 4, p. 86, beskrifver 

 Sahlberg från nordvästra Sibirien en ny och synnerligen ka- 

 raktäristisk Oä.'^^;o(7«-art, hvilken blef funnen i ett enda exem- 

 plar i stackar af Formica ruf a vid Nowo-Saljewsk inom Jenissej- 

 området. Några nya fynd af denna art hafva senare ej blif- 

 vit annoterade, och i sin bearbetning af de paläarktiska ar- 

 terna af detta släkte i „Die Staphyliniden der paläarktischen 

 Fauna'', Aleocharini, II, p. 72, upptager Bern h au er äfvenle- 

 des endast det ofvan anförda fyndet. — Redan år 1899 hade jag 

 lyckats finna ett exemplar på Kola-halfön vid Nuortjaur. Det 

 anträffades under af vårfloden uppkastade vegetabilier vid stran- 

 den af Nuortjokk. Under min färd sommaren 1903 till Kanin- 

 halfön fann jag denna art på flera ställen, alltid dock endast i en- 

 staka exemplar. Alla dessa påträffades under multnande vegeta- 

 bilier och under mossa bland Salix-bnskaT på tundran. Af dessa 

 fynd framgår, att arten sannolikt endast som tillfällig uppträ- 

 der i myrsamhällen. Arten synes äfven vara arktiskt boreal. 

 Liksom alla sådana former har den en vidsträckt utbredning: 

 den är känd från Kola-halfön i väster till Jenissej-området i 

 öster. Säkerligen skall den framdeles påträffas äfven i Ost-Sibi- 

 rien, ehuru dess sällsynta uppträdande förorsakat, att den und- 

 gått uppmärksamheten. 



Till det yttre påminner denna art mycket om arterna af 

 undersläktet Disochara, särskildt genom den långsträckta kropps- 

 formen, men igenkänues lätt på de långa täckvingarna. An- 

 gående dess ställning inom släktet ber jag få hänvisa till 

 Bernhauers bearbetning 1. c. 



8 



