104 Collin, R. paufistaniincus v. Drouetii f. stagnalis. 5. XII. 1908. 



färgen ljusgrön. Vid torkning blir den dock på pressade 

 exemplar djupt fåradt kantig och något brun. Sänkbladens 

 bladflikar äro i spetsen försedda med korta, hvita hår, såsom 

 oftast är fallet hos R. paucistamineus samt stundom äfven hos 

 JR. peltatus. Såsom kändt uppträder B. paucistamineus i Skan- 

 dinavien under 3 olika varieteter, nämligen var. a typicus 

 Lindb. fil., var. ^ Drouetii F. Schultz samt var. y eradicatus 

 Laest,, af hvilka den förstnämnda, var. a typicus. inom Skan- 

 dinavien blifvit funnen endast i södra och mellersta Sverige 

 ända till Uppland och Helsingland samt på Aland. Till denna 

 varietet hänföras, såsom endast af rent tillfälliga betingelser 

 förorsakade, underordnade former, såwäX^. div ersi f oli u s Schrank 

 som f. divaricatus Schrank, af hvilka den förra har flytblad, 

 den senare däremot saknar dylika. Återstår att klargöra, till 

 hvilken af R. pauc.istaminei verkliga hufvud -varieteter den 

 ifrågavarande Ranuncnlus-^ovxnen hör. 



Med var. a typicus Lindb, fil. öfverensstämmer den ofvan- 

 uämuda Ranunculus-^ovxnen däruti, att växten i hela sin öfre 

 del är tämligen starkt och tydligt hårig, i synnerhet å skaft- 

 slidorna. Hårigheten på blomskaften är dock ringa och består 

 af glesa, tilltryckta hår. Ifrån denna var. a typicus skiljer sig 

 nämnda form genom något spädare växt, längre (3,7 — 7 cm 

 långa) blomskaft samt genom att sänkbladens flikar vid upp- 

 tagning ur vattnet falla samman till ett pensellikt organ, 

 som afsmalnar mot spetsen, medan däremot var. a typicus är 

 af något gröfre växt och endast har 2 — 4 cm långa blomskaft, 

 hvarjämte sänkbladens flikar hos denna sistnämnda varietet 

 äro föga eller icke sammanfallande. Anmärkas bör likväl, att 

 hos växten från Savijärvi de öfversta sänkbladens flikar äro 

 något stj-fvare än de öfriga sänkbladens samt vid upptagning 

 ur vattnet betydligt trögare falla samman. Hvad i öfrigt 

 beträffar blomskaften hos växten från Savijärvi, så äro de, 

 såsom hos alla arter af undersläktet ßatrachimn, motsatta bla- 

 den samt, såsom hos de flesta arter af samma undersläkte, upp- 

 svällda och förtjockade, så att de äro betydligt tjockare än 

 själfva stjälken. Hos den nämnda formen äro de alltid betyd- 

 ligt längre än sänkbladen och hos den lefvande växten, medan 

 den ännu växer i sitt rätta element, alltid raka och lodrätt 



