5. XII. 1998. Collin, K. paucistaniiueiis v. Drouetii f. stagnalis. 105 



uppstående, i det att de uppbäras af vattnet, så att de för- 

 blifva i deuna lodräta ställning t. o. m. vid fruktmognaden. 

 Så torde förhållandet vara äfven med andra arter af under- 

 släktet Batrachium, ehuru i fiororna vanligen uppgifves (As ch er- 

 sons Flora des Nordostdeutschen Flachlandes icke ens undan- 

 tagen), att fruktskaften äro båglikt nedböjda. Antagligen inne- 

 sluta dessa blomskaft eller fruktskaft i sitt inre större eller 

 mindre luftfyllda rum (Luftlücken), såsom blad- och blomskaf- 

 ten hos nymphaeaceerna, eftersom de, oaktadt sin vekhet och 

 slapphet, hållas i denna uppräta ställning i vattnet. Först 

 efter det växten upptagits ur vattnet, böja sig dessa blomskaft 

 bågformigt nedåt och kunua sedan svårligen fås att ens med 

 yttre våld återtaga sin ursprungliga, uppräta ställning, sedan 

 de en gång fått torka och styfna i luften i sin nedböjda ställ- 

 ning, hvilken de vid pressning bibehålla, hvadan man af pres- 

 sade exemplar lätt kan få den föreställningen, att de äro båg- 

 formigt nedböjda. Själfva stjälken är hos den ofvan beskrifna 

 Ranimculus-formen 25 — 50 cm lång och cirka 2 mm tjock. 

 Sänkbladens flikar äro tämligen långa, något veka. utstående, 

 borstlika, vackert och rent gröna, de öfre sänkbladens flikar 

 ljusare gröna, nästan af samma färg som stjälken. Hos den 

 lefvande växten antaga de aldrig, icke ens såsom äldre, någon 

 brun färg, hvilket de däremot hos var. a typicus ej så sällan 

 göra. Först vid torkning antaga sänkbladen hos formen från 

 Savijärvi en brun fäi'g, efter det deras flikar penselformigt 

 sammanfallit. 



Med var. y eradicahis Laest. {Batrachium confervoides Fr.), 

 om hvars storväxta former Banunculas-formen från Savijärvi nå- 

 got påminner, öfverensstämmer densamma genom stjälkens ställ- 

 ning, genom att stjälken skjuter birötter t. o. m. från de 

 öfversta bladfästena, genom de penselformigt sammanfallande 

 bladflikarna och de mot spetsen mera rundtrubbiga nötterna, 

 hvilka likväl hos Savijärvi-formen afsmalna, om ock obetyd- 

 ligt, mot sprötets bas, till en spets. Från var. y eradlcatus 

 skiljer sig nämnda form åter genom något längre utdragen 

 och tjockare stjälk, i det att stjälken hos var. y eradlcatus är 

 endast 5 — 30 cm lång samt nästan trådfin — hårsmal. Också 

 är stjälken hos var y eradlcatus mera glatt och mera lag-kry- 



