106 Collin, E. paucistamineiis v. Drouctii f. stagnalis. 5. XII. 1908. 



pande, under det att den hos formen från Savijärvi upptill är 

 tydligt hårig och med afseende å riktningen endast nedtill 

 något krypande, därefter båglikt uppstigande och slutligen i 

 sin öfversta del snedt vågrät. Från var. y eraclicatus skiljer 

 sig den nämnda formen vidare genom längre skaffade sänk- 

 blad med längre bladflikar, genom längre blomskaft, något 

 större blommor med något större antal ståndare, genom med 

 tydligare spröt försedda nötter samt genom blomfästets form, 

 som är mera aflång och ej så kägellik som hos var. y eradica- 

 tus. Kronbladen, h vilka hos var. y eraclicatus vanligen äro 

 endast 2,5 — 4 mm långa och vigglika, likväl med afrundad spets 

 (mera sällan ända till b mm långa och då till formen omvändt 

 äggrunda), äro hos formen från Savijärvi 4,5 — 6,4, stundom 

 ända till 7 mm långa och 2,6 — 4,5 mm breda samt till formen 

 smalt — bredt omvändt äggrunda. Ståndarena, som hos var. 

 y eraclicatus till antalet äro 5 — 6, sällan flere, äro hos Savi- 

 järvi-formen 7 — 12. För öfrigt utmärker sig var. y eradicatus 

 genom alla delars fullkomliga vekhet och mjukhet, hvilket 

 icke är så uteslutande fallet med växten från Savijärvi, åt- 

 minstone hvad stjälken och de öfre sänkbladens flikar beträf- 

 far. Af allt detta torde således framgå, att växten från Savi- 

 järvi ej hör till var. y eradicatus. om den också i vissa afseen- 

 den något närmar sig densamma, utan närmare sluter sig till 

 var. ß Drouetii. Därför talar ej allenast blomskaftens längd, 

 blomfästets form och nötternas beskaffenhet. Från den i vårt 

 land, norra Sverige, Norge, Onega-Karelen, Württemberg, Schweiz 

 m. m. hittills kända bäckformen af var. ß Drouetii eller f. flii- 

 viatilis skiljer sig den af mig här beskrifna formen, som är en 

 lugnvattenform, genom att stjälken skjuter birötter (som 

 kunna uppnå en längd af öfver 30 cm) t. o. m. från de öfversta 

 bladfästena, medan hos f. fluviatilis stjälken endast nedtill är 

 rotslående. Hos min form grenar sig stjälken vanligen redan 

 vid basen i långa, på ett karaktäristiskt sätt fortlöpande gre- 

 nar. Nederst äro dessa grenar ett kortare eller längre stycke 

 nedtryckta och krypande samt utsända en stor mängd tätt- 

 stående och korta birötter, därefter höjer sig stjälken bågfor- 

 migt eller upprät-uppstigande ett längre stycke samt skjuter 

 sedan i vågrät eller mycket svagt uppstigande riktning utåt. 



