6. III. 1909. Brenner. Amanuensen H. Lindberg^s Taraxacuni-förklaringar. 189 



det ju inträffa, att exemplaren i en sådan persons samling i 

 en för vackra herbarier med typiska och oförvitliga exemplar 

 svärmande persons ögon förefalla att vara på allt sätt dåliga. 

 Eåkar nu en sådan intet föraktande naturforskare ut för en 

 växtgrupp, såsom t. ex. släktet Taraxacum, där inom vissa, 

 släktet karaktäriserande gränser en ohejdad tygellöshet beträf- 

 fande alstrandet af olika formade individ synes vara rådande, 

 blir han tvungen att till en början åtminstone, med frånseende 

 af mindre väsentliga olikheter, såvidt möjligt sammanföra det 

 som på grund af viktigare karaktärer låter sig förenas, för att 

 sålunda bilda sig en öfversikt af det hela och komma till in- 

 sikt om de skilda formerna. Ju större mångformigheten inom 

 släktet är, desto försiktigare får man härvid vid uppställandet 

 af nya former vara, och desto svårare är det att i saken und- 

 vika olika uppfattningar. Får nu herbariologen en sålunda 

 hopkommen samling under sin behandling, blir hans första in- 

 tryck det, att den innehåller ofantligt mj'cket „skräp", illa 

 valda, illa konserverade, på olämpliga platser och tider insam- 

 lade, svårbestämbara exemplar, föga lämpliga för ett klander- 

 fritt herbarium. Han söker, liksom ute i naturen, efter vackra, 

 typiska exemplar enligt den uppfattning han eller någon hans 

 auktoritet bildat sig och finner en mängd, som i hans herba- 

 rium passar hvarken hit eller dit, andra åter, som han eller 

 någon annan tycker mer eller mindre öfverensstämma med de 

 typiska exemplar han på lämpliga platser och tider utvalt i 

 naturen, och så påsätter han, utan att på de illa valda, illa 

 konserverade och illa vuxna exemplaren kunna iakttaga de i 

 lefvande tillståndet karaktäristiska kännetecknen, som för in- 

 samlaren varit de bestämmande, samt fullkomligt ignorerande 

 dennes i tryck meddelade uppgifter, de namn som enligt hans 

 uppfattning äro de mest passande, äfven om exemplaret i fråga 

 icke skulle stämma öfverens med den beskrifniug han själf 

 lämnat. Ungefär sådan tänker jag mig att tillgången måste 

 hafva varit vid sammanställandet af den mosaikartade upp- 

 räkning af en mängd namn ifrågavarande „Förklaring" in- 

 nehåller, så mycket rikhaltigare som äfven S3'nonymer och 

 namn på enstaka, uppenbarligen genom rent mekaniska för- 

 växlingar inblandade exemplar däri ingå. Observeras bör dess- 



