240 Ordförandens årsberättelse. 13. V. 1909. 



Uti ett samfund, där den studerande ungdomen är talrikt re- 

 presenterad, är det kanske icke olämpligt att detta göromål 

 åligger någon, som genom sin lifsuppgift står i intim beröring 

 med denna ålders studier och dessas utveckling. Emellertid 

 är denna min ställning numera förändrad, och det är hög tid 

 att jag fortsätter mina egna studier för att ännu hinna bringa 

 till en viss afslutning en del länge uppskjutna arbeten och 

 möjligen ännu få fram därur något forskningsresultat. 



Det är denna växling i min lefnad och verksamhet, som 

 nu manar mig att yttra några ord om betydelsen af egna stu. 

 dier öfver hufvud och om deras förhållande till egna forsk- 

 ningar. Jag är nämligen öfvert^^gad därom, att rediga begrepp 

 i dessa hänseenden väsentligen bidraga till framgångsrik verk. 

 samhet för enhvar enskild, han må inslå hvilken bana som 

 helst. Och jag tror, att ifall de medlemmar af vårt samfund^ 

 hvilka på grund af samstämmighet i afseende å studiernas 

 allmänna anordning och beskaffenhet i öfrigt, ville gruppvis 

 sluta sig tillsamman för gemensamt arbete — på sätt redan för 

 elfva år sedan föreslogs — så kunde ej blott en del frågor bli 

 lättare utredda, utan jämväl de enskildas personliga utveckling 

 befrämjas. Sällskapets total verksamhet blefve härigenom mera 

 organiserad, målmedveten och fruktbringande. Det är detta 

 slutmål, som jag i det följande, om ock på en omväg, vill 

 närmare utlägga; och jag tillägger genast, att min framställ- 

 ning, från början till slut, h v ilar på egen lifserfarenhet. 



Det heter med rätta „non scholse sed vitse discimus"; men 

 å andra sidan erkännes äfvenledes, att „hela lifvet är en skola", 

 och ofta nog se vi, att till och med en skolelev medelbart kan 

 gagna vetenskaplig forskning, ehuru han näppeligen kan för- 

 stå detta ords egentliga innebörd. Någon skarp gräns emellan 

 studium och forskning kan man icke draga. Men icke desto 

 mindre sammanfalla de två begreppen ingalunda, såsom mån- 

 gen torde antaga, utan de beteckna olika faser af kunskaps- 

 sökandet och utgöra relativa begrepp. 



Det är under våra förstudier vi uppsöka och lära oss 

 känna de objekt eller de fakta vi sedermera närmare utforska. 

 H vad vi genom omedelbart iakttagande varsna, blir vårt första 



