13. V. 1909. Ordförandens årsberättelse. 243 



tidigt göra sig klart på hvad sätt studium och forskning öfver 

 hufvud komma till stånd, och huru man i enlighet härmed bör 

 bereda sig för sin verksamhet. 



Skolstadiet ägnar sig lämpligen åt inhämtandet af grund- 

 kunskaper, åt väckandet af lust att se och åt uppöfvandet af 

 förmågan att iakttaga. Under universitetsstadiet böra dessa 

 sträfvanden fortsättningsvis tillskärpas, men tillika måste väckas 

 lust till äfven djupare eftertanke; förmågan af reflexion skall 

 uppodlas och bringas till mognad. 



När nu den unge arbetaren mognar till, märker han, att 

 de massvis hopade iakttagelserna behöfva också en annan 

 bearbetning än den att öfversiktligt grupperas, skildras och 

 med minnet behärskas. Han finner att kvantiteten allena icke 

 mera tillfredsställer honom såsom måttstock för hans framåt- 

 skridande. Allt större och djupare betydelse får i stället kva- 

 liteten, själfva sättet att uppställa verkliga forskningsfrågor 

 och att lösa dem med användande af iakttagelserna. Först nu, 

 vid problemens uppställande, varsnar mången att hans förment 

 stora material lider ej blott af brister, utan ock af åtskilliga 

 luckor. Främst måste en del af de gamla iakttagelserna göras 

 om, för att skärpas till erforderlig exakthet, och de nya, som 

 behöfvas, äro af helt annan art. Åtminstone nu märker han, 

 huru nyttigt det var att han förut icke uteslutande håUit sig 

 till sin specialitet, utan därjämte lärt sig och tänkt på annat. Ty 

 huru breda han än trott sina förstudier vara, göra sig luckor 

 i allmänbildningen märkbara. För sitt själfständiga detaljar- 

 bete behöfver han nämligen från helt andra områden känna 

 föredömen, hvilka, rätt uppfattade, kunde stöda och leda hans 

 idéer uti själfva specialfrågan. Både från forna studier, och 

 nu från alla håll, återskalla genljud af meningsutbyten, som 

 han haft med andra, men redan begynt förglömma. 



Från sitt tidigare vegetativa stadium kommer den unges 

 forskning sålunda till ett gränsområde, där idéer, som börjat 

 gro, växa raskt upp; och de göra det snart i rastlös täflan, 

 nästan hotande att förkväfva det lugnt pröfvande omdömet. 

 Man vill i sin ifver med handen gripa efter månen, likasom 

 barnet gör det, men lär sig hvarje gång att hållas inom natur- 



