248 Ordförandens årsberättelse. 13. V. 1909. 



af den vetenskapliga forskningens mål och medel. En sådan 

 tilltalar denna ålder, men bör ej uppväxa vild, ty också den 

 behöfver omvårdnad. Under medelåldern äro möjligheterna 

 allaredan reducerade, ty omilda omständigheter ha kanske tvun- 

 git oss att lägga å sido månget planlagdt arbete för våra ung- 

 domsideal. Och i framskriden ålder kan ingen ens begära, att 

 hängifvenhet för idéerna skall alstras eller ens vidmakthållas, 

 ifall man ej redan som yngling tillägnat sig maningen: att 

 tänka högt är stort, men tänka rätt är större. 



Andra framhålla invändningar i sak. Och i detta afseende 

 har jag erfarenheter, som man dock helst ville glömma. 



SärskiJdt i anledning af den uppfattning jag framlagt 

 angående den mognande forskarens värdesättning och använd- 

 ning af teoretisk tankegång, äfvensom med hänsyn till utveck- 

 lingslärans betydelse har man om oss, dess anhängare, utslun- 

 gat svåra förebråelser ^). Man har sagt att vi öfverallt, där 

 vårt vetande tar slut, i stället sätta vår egen fantasi. Man 

 har föreburit, att vi ej anse oss behöfva fakta, enär spekula- 

 tionen vore oss till fyllest. Man har förmenat, att vi skåda 

 naturen genom något slags teoretiska glasögon, och att hvarje 

 författare tror sig vara kallad och kompetent att förklara alla 

 naturens under, ehuru det är vansinne att tro människan kunna 

 förklara dem. Själf däremot känner anmärkaren a priori rakt 

 intet behof af grunder för förklaring, utan vill på sund bas 

 göra en duglig, blott på fakta grundad undersökning, som hål- 

 ler sig fri från all spekulation, fri från alla hypoteser. 



På personer med en så fast rotad föreställning verka 

 tydligen inga motskäl. Det är ändamålslöst, alltför sent, att 

 med dem diskutera stridsfrågor. 



Men de unga, som ännu äro bildbara, skola icke ha svårt 

 att tillägna sig hvad de gilla i ofvan gifna uppfattning af stu- 

 diernas och forskningens ömsesidiga förhållande. Gagn af ge- 

 nomläsandet skall endast den hafva, som själf vill och kan 

 befrämja sin utveckling och sina framtida forskningar. 



Personligen bevarar jag gärna från ungdomstiden lifliga 

 minnen om huru nyttigt det var att få å ena sidan en varning 



') I polemik angående fåglarnas flyttningsvägar. 



