114 E. Reuter. — Lindberg. — Luther. 7. V. 1910- 



af Rissoa parva Da Costa på Åland, Geol. Fören. i Stockh. 

 Förhandl., Bd. 11, 1889, p. 205—208) och Ma ds en (Om 

 Rissoa parva Da Costa og andre postglaciale mollusker på 

 Åland, ibid., Bd. 14, 1892, p. 585—590) funna subfossila 

 Rissoa-2iYien med säkerhet tillhör Rissoa parva Da Costa 

 (jfr. Madsen, 1. c, p. 587). 



Enligt De Ge er (1. c.) har Rissoa (sannolikt öfverallt 

 R. parva D. C.) inom Östersjöområdet blifvit anträffad sub- 

 fossil på följande lokaler: på Gottland, i Stockholmstrakten 

 samt nära Knutsboda i nordvästligaste delen af Lemland på 

 Åland. På sistnämnda ställe fann De Geer 5 exemplar och 

 Madsen (i 2 liter skalgrus) 7 exemplar. 



Fyndet af Rissoa parva i Bjärnå är i flere afseenden 

 anmärkningsvärdt. Fyndplatsen är bland alla veterligen hittills 

 inom Östersjöområdet kända den nordligaste och tillika den 

 första på fasta Finland; af intresse är vidare artens jämfö- 

 relsevis talrika förekomst. 



I anslutning till doktor E. Reuters meddelande redo- 

 gjorde doktor Harald Lindberg för diatomacéfloran i 

 nämnda prof, hvilken äfven visade en typisk marin karaktär. 



Doktor A. Luther lämnade följande meddelande: 



Im Anschluss an die obige Mitteilung von Doktor E. 

 Reuter teile ich folgende Zusätze zu meiner Arbeit „Über 

 eine Littorina-Ablagerung bei Tvärminne" (Acta vol. 32, 

 N:o 4, 1909) mit: 



1) Etwa 60 m östlich von dem in der erwähnten Arbeit 

 besprochenen Fundort, in annähernd derselben Höhe ü. d. M., 

 wurde vom Gärtner 0. Fagerström eine ähnliche Scha- 

 lenanhäufung gefunden. Dieselbe enthielt dieselben Arten 

 wie die beschriebene, doch fanden sich hier einige bedeutend 

 grössere Fragmente von Limnaea ovata Dr. Das grösste 

 mass 14 mm Länge und mag einem c. 15 — 16 mm hohen 

 Exemplar angehört haben. Die Art erreichte somit hier in 

 der Littorina-Zeit und in Gesellschaft mit dieser Art eine 



