132 Ordförandens årsberättelse. 13. V. i910. 



Af Sällskapets ledamöter hafva med döden afgått fem. 

 Endast en af dem fortfor under senare delen af sitt lif att 

 intressera sig för naturalhistorien. Professor Emil Houg- 

 bergs tidigare lefnad ägnades åt hithörande studier, men 

 han öfvergick sedermera till läkarebanan. Fågelägg, mollusker 

 och fanerogamer voro emellertid dragningskrafter, som höUo 

 i sig ända till slutet, om ock icke något i litteraturen syn- 

 ligt resultat däraf förefinnes. Hans enastående finska ägg- 

 samling omtalades redan här ofvan. Han afled plötsligt den 

 24 maj 1909. 



I sin ungdom ägnade sig provincialläkaren i Salo, pro- 

 fessor Arthur Johan Zetterman, åt botaniska studier, 

 och från denna tid datera sig af honom åt Sällskapet 

 meddelade iakttagelser. Han afled den 1 mars 1909 (såle- 

 des inom nästföregående redogörelseår). Tre andra äldre 

 landsmän, som fordom, i enlighet med tidens sed, inträdt 

 i Sällskapet, men aldrig här varit verksamma, hafva dess- 

 utom aflidit, nämligen medicinedoktorn Theodor Albert 

 Tigerstedt, geologen professor Fredrik Johan Wiik 

 och artisten Adolf von Becker. 



Såsom nya medlemmar hafva vi sett inträda icke färre 

 än 16, nämligen hrr B. Ericsson, L. Munsterhjelm, I. Meri- 

 kallio, M. Wahlbeck och N. Johansson; fröknar D. Toivonen, 

 V. Martens, E. Hermonen och O. Eronen; hrr E. Ehrman, 

 E. E. Hellevaara, A. H. Salovaara, K. J. Walle, M. E. Huu- 

 monen, V. Korvenkontio och K. Hänninen. Till korrespon- 

 derande ledamöter har Sällskapet kallat herrar professor 

 Yngve Sjöstedt i Stockholm, doktor G. Enderlein i Stettin 

 och doktor C. Skottsberg i Uppsala. 



Hvarje gång, då vi i minnet återkalla deras lifsgärning, 

 som skattat åt förgängelsen, äfvensom uppräkna de yngre 

 krafter, som inträdt i leden, finnes skäl att öfvertänka, huru 

 Sällskapets inre lif må kunna utvecklas och stärkas. För 

 ett år sedan framhöll jag önskvärdheten af att samkänslan 

 och förmågan af planmässigt samarbete måtte förkofras och 

 påpekade, att detta måhända borde lyckas bäst, om små 



