igjen ved den mindste Berøring med Flammen. Den sorte Perle 

 svarer til Obsidianen, den hvide, porøse Udvæxt til Pimpstenen. 

 Selve Opblæringen har sin Grund i at Mineralet foruden Kisel- 

 syre indeholder en betydelig Mængde Fluor, der for Blæserøret 

 bortgaar som Fluorkisel. 



I Boraxperlen opløses Mineralet let i betydelige Mængder. 

 Perlen er i den ydre Flamme stærkt gul i Varmen , men kun 

 svagt gul efter Afkjøling. I den indre Flamme forholder Perlen 

 sig ligesaa i Varmen, men efter Afkjøling er den farveløs. 

 Indeholder Perlen en stor Mængde af Mineralet, er det dog 

 vanskeligt at faa den gule Farve helt bort. 



I Phosphorsaltperlen faar man Kiselsyreskelet. I Varmen 

 forholder Perlen sig saavel i den indre som den ydre Flamme 

 aldeles som Boraxperlen, men efter Afkjøling fra den ydre Flamme 

 er den farveløs, fra den indre violet. Denne violette Farve viser 

 at der er Titansyre tilstede, de øvrige Farveforandringer skyldes 

 Ceriums Tilstedeværelse. En større Tilsætning gjør Perlen 

 emailleagtig 



Museet ejer en Del Krystaller af dette Mineral, der naa op 

 til lidt over en halv Tomme i Diameter, men desværre ere Fla- 

 derne, hvoraf der ikke findes saa faa, for matte til at maales med 

 Spejlgoniometret og tildels for smaa til at maales med Anlægs- 

 ^oniometret. De fundne Flader ses paa 

 hosstaaende Figurer I og IF. Krystalformen 

 er monoklinisk, Ъ pr Orlhopinakoidet, enten 

 a eller c det basiske Pinakoid. Desuden 

 findes 3 forskjellige Prismer (p), en Pyra- 

 mide og et Orthodome. Uagtet Krystal- 

 lerne vare ret store , gav dog Maalinger 

 med Anlægsgoniometret kun usikre Vær- 

 dier, da Fladerne ikke ere nøjagtigt plane 

 Jeg skal derfor nøjes med at anføre de 

 fundne Værdier, uden at støtte nogle Be- 

 regninger derpaa: 



îf^î 



p p 



i 



V 



