31 



Paa Titansyren gjordes de sædvanlige Prøver. Phosphor- 

 saltperlen farvedes violet af Pulveret, Opløsningen gav det sæd- 

 vanlige Bundfald med Garvesyre, den blaa Farve med Zink og 

 Svovlsyre, og ved Kogning Bundfaldet af Titansyrehydrat. 



Det havde ved S teens trup s mikroskopiske Præparater viist 

 sig, at der paa sine Steder paa Grændsen af de sorte, — under 

 Mikroskopet rødbrune — Prismer fandtes Partier af Magnetjern 

 eller Titanjern. Jeg forsøgte derfor før Analysen at trække 

 disse ud af det fint pulveriserede Mineral under Vand med 

 en Magnet. Herved fik jeg imidlertid ikke noget frem, og jeg 

 antog derfor, at det var lykkedes mig at befri Mineralet derfor 

 ved selve Udsøgningen af Materialet. Et senere gjentaget Forsøg, 

 hvortil Mineralpulveret var udbredt paa hvidt Papir, gav mig 

 imidlertid en ubetydelig Mængde smaa, glindsende, stærkt mag- 

 netiske Korn. Disse farvede Phosphorsaltpeiien rødbrun efter 

 Opvarmning i den indre Blæserørsflamme og bestode altsaa af 

 Titanjern. Uagtet der i Analysen altsaa ikke er blevet taget 

 noget Hensyn hertil, kan dette ikke have udøvet nogen væsentlig 

 Indflydelse paa Analysens Resultat, da Kornene fandtes i en 

 ganske forsvindende Mængde. 



Særlig ejendommeligt for dette Mineral er altsaa en ikke 

 ringe Mængde Titansyre, en meget ringe Mængde Tinsyre og af 

 ydre Kjendetegn den brune Streg. Men disse Ting maa ogsaa 

 berettige Mineralet til en særlig Stilling. 



Til Slutning maa jeg bringe en Tak til Hr. Lektor, Dr. 

 Jørgensen, fordi jeg har havt Lejlighed til at udføre disse 

 Analyser paa polyteknisk Læreanstalts Laboratorium, endvidere 

 til Assistent S teen s trup for den Bistand, som han paa mange 

 Punkter har ydet mig, særligt ved at sætte mig i Stand til at 

 lade de smukke Lysttyk ledsage min Afhandling. 



